головуючий у суді І інстанції Майбоженко А.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лелека» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором № 29Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Люкс» від 15 січня 2022 року у розмірі 92 308 грн, інфляційних втрат у розмірі 9 830,80 грн та 3% річних в розмірі 1 684,30 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15 січня 2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено договір № 29Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Люкс».

Згідно умов вищевказаного договору, відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» бере на себе зобов`язання протягом дії даного договору, та на його умовах, надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта. Зобов`язується надати якісну та кваліфіковано медичну допомогу. Вартість послуг наданих за цим договором становить 92 308 грн, яку згідно п. 8.4 цього договору було сплачено пацієнтом у якості авансового платежу за попереднім договором № 319П/12/2021 від 10 грудня 2021 року. Факт виконання позивачем своїх зобов`язань по оплаті вартості медичної допомоги підтверджується квитанцією Монобанку від 14 грудня 2021 року.

7 березня 2022 року позивачка народила хлопчика в Івано-Франківському обласному перинатальному центрі.

21 вересня 2022 року позивач письмово проінформувала відповідача про анулювання договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) № 29Р/01/2022, у зв`язку з тим, що відповідач не приступив до надання послуг, а позивачка отримала послуги в іншому закладі охорони здоров`я.

Грошових коштів, які були сплачені за надання медичної допомоги, відповідач не повернув.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 : 89 728 грн - авансового платежу; 132 грн 75 коп. - 3% річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

16 травня 2023 року позивач звернулась до суду із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про стягнення судових витрат та заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 30 000 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів.

Заяву позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів - залишено без задоволення.

Представник відповідача ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» - адвокат Зукін В.Д., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 рокута ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилався на те, що позивачем було сплачено вартість договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) у розмірі 92 308 грн, що складається з основної суми договору - вартість із 7 % знижкою складає 90 508 грн, та страхового платежу «Безпечні пологи стандартна», Програма 1 - вартість 1 800 грн. Згідно договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби від 15 січня 2022 року, сплачена позивачем сума в розмірі 1 800 грн була сплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Наголошував, що надати послуги ТОВ «Лелека» не мало фізичної можливості, так як позивач пологи в товаристві не проводила. Наводив пункт 9 договору, яким передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором. Однак відповідно до п. 9.4 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили, до яких сторони віднесли війну і воєнні дії.

Вказував, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його продовження до сьогодення стало обставиною непереборної сили для відповідача і таким, що унеможливило виконання своїх обов`язків перед позивачем за договором, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій. З березня 2022 року відповідач вимушено призупинило роботу у Пуща-Водиці та не приймало пацієнтів до 1 вересня 2022 року включно.

Зазначав, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності ТОВ «Лелека» та з огляду на положення ст. 617 ЦК України та наявності у ТОВ «Лелека» форс-мажорних обставин, не можуть застосовуватись.

Таким чином, ТОВ «Лелека» не вбачало підстав для задоволення вимог позивача саме з огляду на передчасність її звернення до суду в зв`язку з відсутністю порушеного у позивача права з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.

При цьому в судовому засіданні представник відповідача заявила, що зауважень щодо самого розрахунку заборгованості у них немає.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача до Київського апеляційного суду не надходив.

Не погоджуючись з ухвалоюОболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - Якухно Н.П. також звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для прийняття додаткового рішення до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у поданій позивачем позовній заяві чітко було зазначено про орієнтовну вартість витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. Вважає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки та не прийнято до уваги документи, надані позивачем в якості доказів підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу.

11 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, від Генерального директора ТОВ «Лелека» - Зукіна В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі було правильно зазначено, що 8 лютого 2023 року на адресу суду було надано розрахунок витрат на правничу допомогу, однак такі докази на адресу відповідача не надсилались, та у відповідності до ч. 9 ст. 83 ЦПК України не взяті судом до уваги.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Лелека» - адвокат Прокопенко К.М. просила апеляційну скаргу ТОВ «Лелека» задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник Якухно Н.П. в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 156-157,159), а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачка звернулася з вимогою про повернення коштів до відповідача 21 вересня 2022 року, то договір між сторонами слід вважати припиненим з 27 вересня 2022 року, тобто через 5 робочих днів (відповідно до п. 10.1. Договору). В частині надання оцінки розміру коштів, які підлягають поверненню, суд зазначив, що відповідно до статей 598, 907 ЦК України та п. 10.1 договору, поверненню підлягає сума медичних послуг за договором в розмірі 89 728 грн.Також стягуючи з відповідача 3 % річник у розмірі 132,75 грн, суд першої інстанції вважав, що скільки відповідач прострочив виконання зобов`язань, щодо повернення позивачу грошових коштів, тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 15 січня 2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено договір № 29Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Люкс».

Згідно 2.1 Договору № 29Р/01/2022 від 15 січня 2022 року, відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» бере на себе зобов`язання протягом дії даного договору, та на його умовах, надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта.

Відповідно до п. 3.1 № 29Р/01/2022 від 15 січня 2022 року, відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» зобов`язується надати якісну та кваліфіковано медичну допомогу пацієнту в межах цього договору.

Пунктом 8.1 цього договору встановлено, що вартість послуг наданих за цим договором становить 92 308 грн. П. 8.4 вартість медичної допомоги, зазначена в п.8.1. договору в сумі дев`яносто дві тисячі триста вісім гривень 00 коп. сплачена пацієнтом в якості авансового платежу за попереднім договором № 319/12/2021 від 10 грудня 2021 року.

Пунктами 9.1 - 9.5 договору передбачена відповідальність сторін. Зокрема, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством та умовами цього договору. Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки за цим договором. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії.

Згідно п. 9.5 договору сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 договору, повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Згідно п. 11.2 договору, цей договір набирає чинність з моменту підписання сторонами із врахуванням вимог п. 8.4 договору і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Згідно п. 10.1 договору дія договору може бути достроково припинена, зокрема, з ініціативи пацієнта, за умови письмового повідомлення медичного закладу, шляхом написання заяви на ім`я головного лікаря медичного закладу, із зазначенням причин розірвання договору. В цьому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання відповідного повідомлення від пацієнта, при цьому пацієнту, на його письмову вимогу, повертається сплачена за договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги. Дія цього договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Згідно рахунку - фактури № 68655 від 10 грудня 2021 року, позивач відповідно до умов договору № 29Р/01/2022 від 15 січня 2022 року сплатила грошові кошти в загальному розмірі 92 308 грн, з яких 90 508 грн безпосередньо за договором № 29Р/01/2022 від 15 січня 2022 року на користь відповідача, а 1 800 грн страховий платіж.

У договорі про надання медичної допомоги визначено вартість медичних послуг в загальному розмірі 92 308 грн. Проте, у наданому для оплати рахунку-фактурі вказано, що вартість медичних послуг складає 90 508 та 1 800 грн вартість страхового платежу.

Таким чином, фактично вартість саме медичних послуг за договором, які були оплачені позивачкою, складає 90 508 грн.

Позивач 21 вересня 2022 року зверталася до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» з досудовою вимогою анулювання договору та про повернення грошових коштів сплачених за Договором № 29Р/01/2022 від 15 січня 2022 року та 14 жовтня 2022 року претензією про повернення коштів (а.с. 32). Проте, кошти не були повернуті.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , позивачка ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3 (а.с. 29).

Відповідно до виписки із карти розвитку новонародженого №698, пологи відбулися не в ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», а в Івано-Франківському обласному пренатальному центрі (а.с. 27-28).

На а.с. 24-25 знаходяться копії електронного листування ОСОБА_1 з ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» у червні 2022 року та у березні 2022 року.

На а.с. 26 знаходиться копія роздруківки публікації ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» на сторінці Інтернет від 6 березня 2022 року про тимчасове зупинення прийому всіх пацієнтів в зв`язку з воєнними діями.

На а.с. 54 знаходиться копія листа ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 про те, що ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»; враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

На а.с. 58 знаходиться копія витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000456 (дата реєстрації провадження 7 березня 2022 року), в якому вказано, що 12 березня 2022 року під час обстрілу артилерією РФ, пошкоджено пологовий будинок «Лелека», що за адресою: м. Київ, Пуща-Водиця, вул. Квітки Цісик, 56 .

На а.с. 61, 68-70 міститься інформація, що позивач скористалася консультацією лікаря анестезіолога в ТОВ «Лелека» 15 січня 2022 року вартість, якої складає 780 грн.

На а.с. 62-66 знаходиться копія договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003548 від 15 січня 2022 року.

На а.с. 73 знаходиться копія подяки, виданої 27 червня 2022 року міністром оборони України Зукіну В.Д. за значний особистий вклад в організацію та надання всебічної допомоги особовому складу військових частин і підрозділів ЗСУ, підтримання бойового духу захисників державного суверенітету та територіальної цілісності України, активну волонтерську діяльність.

На а.с. 74 знаходиться копія подяки ГУ ДСНС України м. Києва від 17 вересня 2022 року, виданої генеральному директору ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» Зукіну В.Д.

На а.с. 56 - 57 знаходяться копії фотографій зовнішнього вигляду пологового будинку зі слідами пошкоджень.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, 611, 617 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Встановивши, що оскільки умовами договору № 29Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Люкс») передбачено право позивача на розірвання договору (п. 10.1 договору) в односторонньому порядку, що тягне за собою припинення зобов`язань та повернення на вимогу пацієнта сплаченої ціни договору, та що позивач скористалась цим правом, а також тим, що позивачем було направлено відповідачу досудову вимогу, яка останнім виконана не була, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про стягнення цих коштів на користь позивача з відповідача в розмірі 89 728 грн.

Окрім того, згідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань, зокрема щодо повернення позивачу грошових коштів, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд приймає до уваги, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене та відповідачем зауважень щодо самого розміру заборгованості не заявлено.

Разом з тим, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом посилання відповідача в апеляційній скарзі на обумовлену договором підставу для звільнення від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань, які є недоведеними.

Зокрема, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що відповідач не мав фізичної можливості надати послуги про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, так як позивач у ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» пологи не проводила.

Апеляційний суд враховує, що право відмовитися від укладення основного договору та повернення сплачених за договором коштів, яке передбачене п. 10.1 цього договору, не ставиться в залежність від фізичної можливості чи неможливості медичного закладу надати відповідні послуги, а є безумовним.

Апеляційний суд приймає до уваги, що розрахунок суми, стягнутої судом першої інстанції, відповідачем не спростовувався і зустрічного розрахунку не надавалося, а заперечення апеляційної скарги зводяться до того, що з огляду на положення п. 9.4 договору, згідно якого війну та воєнні дії сторонами віднесено до форс-мажорних обставин, встановлення воєнного стану на території України та дію форс-мажорних обставин на весь період воєнного стану, про що безпосередньо вказано у листі ТПП України, звернення позивача до суду є передчасним у зв`язку з продовженням зобов`язань сторін на час дії форс-мажорних обставин та відсутністю порушеного права.

Такі доводи є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, Торгово-промислова палата України (далі - ТТП України) у своєму листі від 28 лютого 2022 вказала, що: «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Разом із тим, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним сторонами договорами у вигляді повернення грошових коштів пацієнту після їх розірвання/відмови від укладення основного договору.

Крім того, відповідач посилається на загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року та Закон України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», як на підставу настання форс-мажорних обставин, наслідком яких продовжується термін виконання зобов`язань.

Втім, частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Також, форс-мажорне застереження у пункті 9.5 договору містить вимогу про належне підтвердження настання для сторони форс-мажорних обставин.

Належним підтвердженням відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є сертифікат ТПП України про настання форс-мажорних обставин, який в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, оскільки лист ТПП України не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону, та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про передчасність звернення позивача до суду та відсутність у неї порушеного права, а також щодо подовження зобов`язань сторін до закінчення дії форс-мажорних обставин.

У постанові Верховного Суду від 1 червня 2021 року у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором. Посилання відповідача на значні пошкодження будівлі пологового будинку, що потребує значних фінансових витрат та зусиль для відновлення попереднього стану, через що ТОВ «Лелека» опинилось у скрутному матеріальному становищі, не підтверджуються належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги по суті спору не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо апеляційної скарги позивача на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року, якою було залишено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення колегія суддів дійшла таких висновків.

Матеріалами справи встановлено, що 16 травня 2023 року позивач звернулась до суду із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про стягнення судових витрат та заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 30 000 грн, про що стороною позивача заявлено при поданні позову та заявлено про орієнтовний розрахунок таких витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів.

Заяву позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів - залишено без задоволення.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходи із того, що позивачка в порушення ст. 83 ЦПК України не надала підтверджень направлення доказів, які мають значення для вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, іншій стороні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн та вказала, що докази на підтвердження понесених витрат будуть надані у строки передбачені ЦПК України.

8 лютого 2023 року представник позивача Якухно Н.П. подала до суду першої інстанції заяву про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, до якої було долучено договір про надання правової допомоги від 1 вересня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Якухно Н.П.; додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 1 вересня 2022 року; детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 до договору про надання правової допомоги від 1 вересня 2022 року (а.с. 41-46).

Відповідно до п. 2.1 договору розмір гонорару, який клієнт має сплатити адвокатському бюро з надання правової (професійної, правничої) допомоги визначатиметься додатковими угодами сторін.

1 вересня 2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги, в якій сторони погодили, що розмір гонорару, який клієнт має сплатити адвокатському бюро за договором за надання правової допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції становить 30 000 грн.

Оплата гонорару має бути здійснена клієнтом на протязі 3-х банківських днів після отримання резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, звертаючись із заявою про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача не направила такі докази стороні відповідача.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на правову допомогу визначаються згідно договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, тобто у розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Звертаючись до суду першої інстанції 16 травня 2023 року із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про стягнення судових витрат та заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 30 000 грн, стороною позивача не було долучено до заяви належні докази понесення витрат на правничу допомогу ні на час подання цих доказів до суду, ні на час направлення до суду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним, а доводи апеляційної скарги такими, що висновку суду не спростовують.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Лелека» та ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 рокута ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба