Постанова

Іменем України

27 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 753/4440/20

провадження № 61-2085св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки такого майна, стягнення майнової компенсації за володіння і користування частиною у спільній частковій власності та припинення права власності на частку у спільному майні.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Протягом більше 10 років у вказаній квартирі проживає ОСОБА_5 (рідний брат відповідача ОСОБА_2 та син відповідача ОСОБА_4 ) разом зі своєю сім`єю, які безоплатно користуються належною йому частиною квартири. Відповідач ОСОБА_4 жодного дня в цій квартирі не проживала, однак була зареєстрована в ній та в подальшому отримала право власності на її 1/4 частину в процесі приватизації, так як хворіла і для її лікування була необхідна реєстрація в місті Києві. Такими діями відповідачів була штучно зменшена його частка в праві власності на спірну квартиру, яку в свій час отримала відповідачка ОСОБА_2 на сім`ю з трьох чоловік ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ). Через численні конфліктні ситуації з липня 2015 року він не може користуватися належною йому часткою у квартирі та вимушений був шукати інше житло. Крім того, він з відповідачем ОСОБА_2 в період шлюбу придбав квартиру АДРЕСА_2 , а 04 травня 2018 року він та відповідач ОСОБА_2 за взаємною згодою подарували цю квартиру спільній доньці - відповідачу ОСОБА_3 . В цей же день відповідач ОСОБА_2 виплатила 1/2 частину обумовленої між ними компенсації за набуте в шлюбі майно та пообіцяла найближчим часом компенсувати решту грошей за умови відчуження належної йому 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на користь доньки - відповідача ОСОБА_3 . Він не міг проживати у квартирі АДРЕСА_2 , оскільки там проживають відповідачі та співмешканець відповідача ОСОБА_2 . Фактично відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 , без його згоди вселили в це житло свого родича - ОСОБА_5 разом із сім`єю, а самі проживають у квартирі АДРЕСА_2 . Частки співвласників квартири АДРЕСА_1 в натурі не можуть бути виділені, оскільки площі жилих кімнат не відповідають ідеальним часткам співвласників, а відповідачі використовують квартиру повністю, при цьому він не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном, зокрема проживати у спірній квартирі або отримувати кошти за користування належною йому часткою. На його неодноразові пропозиції продати квартиру та поділити грошові кошти від її реалізації відповідачі відмовляються. Отже, маючи у власності 1/4 частину спірної квартири, він не має можливості користуватись і розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. Це зумовлено тією обставиною, що спільна квартира є неподільною та в ній зі згоди відповідачів тривалий час безоплатно проживають сторонні для нього особи. Таким чином, між сторонами в добровільному порядку не досягнуто згоди про сплату грошової компенсації вартості його частки квартири АДРЕСА_1 , відповідачі, на відміну від нього, забезпечені житлом і спроможні виплатити йому компенсацію. Також відповідачі повинні сплатити йому матеріальну компенсацію за володіння та користування належною йому 1/4 частиною у спільній частковій власності, у вигляді частини коштів від орендної плати квартири, яка в середньому по місту Києву складає 14 000 грн. Відтак вартість оренди його 1/4 частини квартири складає 3 500 грн на місяць. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив:

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах на свою користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 532 295,75 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах на свою користь матеріальну компенсацію за володіння та користування 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1 в сумі 131220 грн;

- припинити його право спільної часткової власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 з дня отримання ним грошової компенсації та визнати з цієї дати за відповідачами в рівних частинах право спільної часткової власності на 1/4 частину вказаної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року у складі судді Сирбул О. Ф. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторона позивача не надала доказів на підтвердження того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідачі не з`являлися у судові засідання, відзив на позов не надали та відповідно не висловили про бажання здійснити компенсацію позивачу вартості 1/4 частки спірної квартири, а нормами Цивільного кодексу України не передбачено примусового стягнення з інших співвласників грошової компенсації у разі їх незгоди на таку компенсацію. Тому суд дійшов висновку про те, що відповідачами не порушено право позивача на частину спільного майна. Оскільки у задоволенні первісної вимоги про стягнення компенсації вартості частки квартири судом відмовлено, то похідні позовні вимоги про припинення права ОСОБА_1 про припинення його права спільної часткової власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 з дня отримання ним грошової компенсації та визнання з цієї дати за відповідачами в рівних частинах права спільної часткової власності на 1/4 частину вказаної квартири, також не підлягають задоволенню. Крім того, в матеріалах відсутні будь-які докази використання (оренди) спірної квартири іншими особами на платній основі, тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідачів в рівних частинах на користь позивача матеріальної компенсації за володіння та користування 1/4 частиною спірної квартири.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надав доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 9 952,72 грн, або документів, що можуть підтверджувати звільнення від такої сплати. Крім того, доводи заявника про неможливість сплатити судовий збір у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем не підтверджено належними та допустимими доказами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було направлено заявнику 20 грудня 2022 року, однак конверт із вкладенням та рекомендованим повідомленням повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» і станом на 10 січня 2023 року недоліки апеляційної скарги не усунуто. Крім того, ОСОБА_1 не подав клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги з поважних причин, зокрема у зв`язку із введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 січня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного судового рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Дарницького районного суду міста Києва.

04 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що в апеляційній скарзі на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року він зазначив, що зареєстрований, однак не проживає в спірній квартирі АДРЕСА_1 . Тому з метою вчасного ознайомлення з усіма процесуальними документами та судовими рішеннями у справі він вказав в тексті апеляційної скарги адресу електронної пошти та контактний номер телефону. Про існування ухвали Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху йому не було відомо з поважних причин, а внаслідок не направлення вказаної ухвали суду на його офіційну електронну адресу та не повідомлення за вказаним телефоном були порушені його права та охоронювані законом інтереси на апеляційне оскарження судового рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, 25 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 9 952,72 грн, або документи, що можуть підтверджувати звільнення від такої сплати.

20 грудня 2022 року Київський апеляційний суд направив копію вищевказаної ухвали на адресу, яку заявник зазначив в апеляційній скарзі ( АДРЕСА_3 ).

Однак 04 січня 2023 року конверт з копією ухвали від 19 грудня 2022 року було повернуто апеляційному суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України заявником до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову.

Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір визначено, що судовий збір справляється, зокрема за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, з урахуванням частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення від його сплати може бути майновий стан сторони у справі (тобто як позивача, так і відповідача).

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог цивільного процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) викладено правовий висновок про те, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Неотримання заявником копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху виключає можливість усунення особою зазначених в ній недоліків скарги в установлений судом строк.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 369/5101/19 (провадження № 61-1301св 20).

В апеляційній скарзі на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року заявник зазначив, що зареєстрованийв спірній квартирі АДРЕСА_1 , однак з липня 2015 року не проживає в ній у зв`язку з тим, що в цій квартирі зі згоди відповідачів тривалий час проживають сторонні для нього особи. При цьому в тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав інші засоби зв`язку з ним, а саме адресу електронної пошти - ОСОБА_7 та контактний номер телефону- НОМЕР_2 .

В матеріалах справи відсутні докази вжиття апеляційним судом заходів повідомлення заявника про залишення його апеляційної скарги без руху та надання йому строку для усунення недоліків апеляційної скарги за вищевказаною електронною поштоюта/або телефоном, які зазначено в апеляційній скарзі.

За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі заявник зазначив, що не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , то поштовий конверт, направлений апеляційним судом за цією адресою та повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», не може свідчити про належне повідомлення ОСОБА_1 про залишення його апеляційної скарги без руху та надання йому десятиденного строку з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Отже, в суду апеляційної інстанції не було законних підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів вручення заявнику копії ухвали Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема на електронну поштута/або за телефоном, які зазначено в апеляційній скарзі.

За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд не врахував наведених норм процесуального права і висновків Європейського суду з прав людини та повернув апеляційну скаргу без належних правових підстав, порушивши право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене у зв`язку з допущеними апеляційним судом вищенаведеними порушеннями норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 січня 2023 рокускасувати, справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович