Справа № 127/3837/23
Провадження № 22-ц/801/1809/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 рокуСправа № 127/3837/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про страхове відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05.07.2023 року, ухвалене у складі судді Васильєвої Т. Ю. в приміщенні суду, повний текст рішення складено 05.07.2023 року, -

в с т а н о в и в :

10.02.2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся у суд з позовом до Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (приватне) (далі АТ «СГ «ТАС» (приватне)) про страхове відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди, а саме просив : стягнути з відповідача на користь позивача 234000 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку зі стійкою втратою працездатності (1 група інвалідності); 11700 грн. страхового відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.07.2023 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, в розмірі 234000 грн.

Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 11700 грн.

Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь держави судовий збір в розмірі 2457 гривень.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ «СГ «ТАС» (приватне) подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не додано належних та допустимих доказів про настання цивільно-правової відповідальності страхувальника, або особи, яка на правовій підставі експлуатувала транспортний засіб, також, що саме внаслідок ДТП завдані тілесні ушкодження позивачу.

Дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальному провадженні, строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування страховиком припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, а тому з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача. Судом першої інстанції безпідставно також було відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства (кримінальне провадження № 0000610 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України).

Також судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в клопотанні АТ «СГ «ТАС» (приватне) про передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України за місцем знаходження відповідача з огляду на те, що положення частини третьої статті 28 ЦПК України не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки АТ «СГ «ТАС» (приватне) не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником, адже в позові позивач просить стягнути саме страхове відшкодування, а не шкоду, заподіяну здоров`ю.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», адже в позові позивач просив стягнути страхове відшкодування, а не заподіяну шкоду, а відповідач не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником.

16.08.2023 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 28.08.2023 року у задоволенні клопотання АТ «СГ «ТАС» (приватне) про зупинення провадження у справі відмовлено.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.12.2021 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000610 за ч. 1 ст. 286 КК України, згідно якого 04.12.2021 року близько 18:00 год водієм ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки Volкwagen Golf реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. 1-го травня поблизу будинку № 102 с. Медвеже Вушко, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який перебував на проїзній частині. Внаслідок даного ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до МКЛ ШМД м. Вінниця /а. с. 13/.

Відповідно до копії відповіді КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» № 29/6275 від 17.10.2022 року, на адвокатський запит вих. № 37793 від 06.10.2022 року було надано інформацію про пацієнта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема епікризи з медичної карти стаціонарного хворого, виписки з медичної карти стаціонарного хворого, листи призначень, довідку про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП за формою № 094-1/о /а. с. 14/.

Згідно копії довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» (форма № 094-1/о) від 17.10.2022 року, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 5 відділенні КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» з 12.04.2022 року по 03.05.2022 року /а. с. 14 зі звороту/.

Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2558 від 03.05.2022 року], ОСОБА_1 перебував у стаціонарі КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» з 12.04.2022 року по 03.05.2022 року з основним діагнозом: Спастична тетраплегія, не уточнена, гостра. Грубий тетрапарез. Наслідки субарахноїдального крововиливу. Наслідки перенесеної ЧМТ. Забою головного мозку важкого ступеню. Епідуральна гематома ЗЧЯ. Травматичний САК. Перелом кісток основи та склепіння черепа. Зі слів матері, травму отримав внаслідок ДТП (був збитий автомобілем) 04.12.2021 року о 18:46 год. В даний момент поступив на реабілітацію у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» у неврологічне відділення № 5 для лікування та реабілітації наслідків перенесеної травми /а.с. 18 зі звороту 19/.

Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 263074 від 09.05.2022 року, ОСОБА_1 встановлена первинна група інвалідності, перша «А», загальне захворювання, на строк до 01.06.2023 року, він потребує постійного стороннього догляду та допомоги 01.06.2023 року /а. с. 16, 24/.

Відповідно до копії відповіді Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, на адвокатський запит вих. № 37792 від 06.10.2022 року було повідомлено, що ОСОБА_1 за результатами огляду спеціалізованою травматологічною МСЕК 09.05.2022 року визнаний інвалідом І «А» групи від загального захворювання з ураженням ЦНС (центральної нервової системи), терміном на 1 рік. Діагноз: Віддалений період ЗЧМТ, забою головного мозку, епідуральної гематоми в правій потиличній ділянці, перелому кісток основи та склепіння черепа, операція 06.12.2021 резекційної трепанації черепа в правій потиличній ділянці з видаленням епідуральної гематоми у вигляді значно вираженого спастичного тетрапарезу з неможливістю статики та ходи, порушення функції тазових органів по типу затримки. Пролежень лівою п`ятки. Травма побутова ДТП 04.12.2021 року. Медична документація на МСЕК ОСОБА_1 містить відомості щодо отримання ним травми 04.12.2021 (побутова) внаслідок ДТП /а. с. 20/.

Відповідно до копії довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» (форма № 094-1/о) від 17.10.2022 року, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 5 відділенні КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» у період з 30.06.2022 року по 18.07.2022 року /а. с. 15/.

Згідно копії довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» (форма № 094-1/о) від 17.10.2022 року, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 5 відділенні КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» у період з 17.08.2022 року по 10.09.2022 року /а. с. 15 зі звороту/.

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9030 від 09.09.2022 року, ОСОБА_1 перебував у стаціонарі КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» з 17.08.2022 року по 10.09.2022 року, з основним діагнозом: Спастична тетраплегія, не уточнена, хронічна. Грубий тетрапарез. Епідуральний крововилив. Наслідки перенесеної відкритої ЧМТ. Забою головного мозку важкого ступеню. Епідуральна гематома ЗЧЯ. Травматичний САК. Перелом кісток основи та склепіння черепа. Зі слів матері, травму отримав внаслідок ДТП (був збитий автомобілем) 04.12.2021 року о 18:46. В даний момент поступив на реабілітацію у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» у неврологічне відділення № 5 для лікування та реабілітації наслідків перенесеної травми /а. с. 16 зі звороту 18/.

Згідно копії перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, поліс № АТ700307 на 04.12.2021 року, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки та моделі Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1 була застрахована в страховій компанії АТ «СГ «ТАС» /а. с. 22/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт заподіяння шкоди його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до інвалідності І групи та стійкої втрати працездатності, заявлена сума до відшкодування є обґрунтованою та не перевищує розміру страхового відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого, встановленого законом.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).

Пунктом 26.2. ст. 26 Закону № 1961-IV встановлено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до статті 261 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження №14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі встановлено, що на момент ДТП, яке сталося 04.12.2021 року цивільна відповідальність згідно полісу № АТ700307 водія транспортного засобу марки та моделі Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1 була застрахована в страховій компанії АТ «СГ «ТАС».

АТ «СГ «ТАС» не надано суду доказів того, що вказана ДТП не є страховим випадком у розумінні статті 6 Закону № 1961-IV, внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача.

Згідно Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинної на час ДТП 04.12.2021 року), установлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, в розмірі 260000 гривень на одного потерпілого.

АТ «СГ «ТАС» не надано суду доказів того, що сума страхового ліміту за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, є меншою ніж 260000 гривень на одного потерпілого.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивачем надано докази на підтвердження обставин отримання травм та перебування на лікуванні внаслідок ДТП (04.12.2021 року), зокрема : виписки із медичної карти стаціонарного хворого, епікриз із медичної карти стаціонарного хворого, лист лікарських призначень та довідку про тимчасову втрату працездатності.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 за результатами огляду спеціалізованою травматологічною МСЕК 09.05.2022 року визнаний інвалідом І А групи від загального захворювання з ураженням ЦНС (центральної нервової системи), терміном на 1 рік. Діагноз: Віддалений період ЗЧМТ, забою головного мозку, епідуральної гематоми в правій потиличній ділянці, перелому кісток основи та склепіння черепа, операція 06.12.2021 резекційної трепанації черепа в правій потиличній ділянці з видаленням епідуральної гематоми у вигляді значно вираженого спастичного тетрапарезу з неможливістю статики та ходи, порушення функції тазових органів по типу затримки. Пролежень лівою п`ятки. Травма побутова ДТП 04.12.2021 року.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 263074 від 09.05.2022 року ОСОБА_1 встановлена первинна група інвалідності, перша «А», загальне захворювання, тобто після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 04.12.2021 року.

За таких обставин, позивачем доведено відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України право на страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності (1 група інвалідності) потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 234000 грн. згідно пункту 26.2. статті 26 Закону № 1961-IV.

Враховуючи зазначене, обґрунтованим є також висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 261 Закону № 1961-IV, що становить 11700 грн. (розрахунок 234000 х 5 % = 11700).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальному провадженні, тому строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування страховиком припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, а тому з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Доказів того, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили, виникненню шкоди сприяла груба необережність потерпілого, або порушення ним ПДР України, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року, справа № 242/1930/21, провадження № 61-17923св21.

З огляду на зазначене, необґрунтованими є аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно було відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства (кримінальне провадження № 0000610 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено клопотання АТ «СГ «ТАС» (приватне) про передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України за місцем знаходження відповідача, оскільки положення частини третьої статті 28 ЦПК України не може бути застосовані у даній справі, так як АТ «СГ «ТАС» (приватне) не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником, суд апеляційної відхиляє з огляду на наступне.

Позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди (частина третя статті 28 ЦПК України).

ОСОБА_1 звертаючись у суд з позовом до АТ «СГ «ТАС» (приватне) просив стягнути страхове відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди (правова підстава позову п. 26.2 ст. 26, 26-1 Закону № 1961-IV), а тому положення частини третьої статті 28 ЦПК України підлягають застосуванню у цій справі. Підстав вважати, що судом першої інстанції допущено порушення правил підсудності колегія суддів не вбачає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що ОСОБА_1 за подання позовної заяви про страхове відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі N 760/15471/15-ц (провадження N 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року, справа N 350/1376/19).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь держави судовий збір за подання позовних заяви в розмірі 2457 гривень, оскільки позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із зазначеного, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, відтак судові витрати понесені відповідачем при поданні апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05.07.2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський