ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8569/23 Справа № 185/8347/23 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Зайцевої С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Повалій Олени Василівни на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Позивач посилається на те, що він працював на виробничому структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», внаслідок роботи на підприємстві він втратив професійну працездатність.

Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 245000.00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 130000.00 гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1300.00 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Повалій Олена Василівна звернулася з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Повалій Олена Василівна, просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір суми відшкодування моральної шкоди з 130 000,00 грн. до 245000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди є необгрунтованим та ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності не є об`єктом оподаткування доходу платника податку.

Крім того, представник позивача зазначив про те, що судом значно занижено розмір компенсації моральної шкоди, оскільки він не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

25.09.2023 року до Дніпровського апеляційного суду від Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну залишити без задоволення, змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2023 року зменшивши розмір моральної шкоди до 65 000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 12 серпня 1996 року по 23 грудня 1998 року; з 25 січня 1999 року по 04 січня 2000 року; 15 травня 2000 року по 30 листопада 2018 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». 30 листопада 2018 року позивача звільнено з роботи. Всі вказані вище обставини про роботу позивача та його звільнення підтверджуються його трудовою книжкою.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання.

П.7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 квітня 2019 року встановлено наявність у позивача професійних захворювань:

- радикулопатія попереково-крижова та шийна рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів;

- хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В». Легенева недостатність першого- другого ступеня; - нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: важкість праці: робоча поза вимушена «на колінах і ліктях», впродовж 97% змінного часу, при нормі 10% часу зміни; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг, при нормі 30 кг, фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів рук, тулуба, ніг становило 44000 кг/м, при нормі до 44000 кг/м; величина статичного навантаження за зміну двома руками становило 69000 кг/с, при нормі до 70000 кг/с; переходи пішки становили до 8 км за зміну при нормі до 8 км. Вміст пилу з вмістом вільного диоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 27 разів перевищує ГДК (110,65 мг/мЗ при ГДК 4,0 мг/мЗ). Рівень відносної вологості повітря 83%, при нормі 75% по ДСП 3.3.1.095-2002. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 4 дБА (84 дБА при ГДР 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99.

Також на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 № 16 від 31 серпня 2010 року; та актом спеціального розслідування нещасного випадку (аварії) форми Н-5 від 31 серпня 2010 року.

П.6 акту форми Н-1 № 16 від 31 серпня 2010 року встановлюються обставини при яких стався нещасний випадок.

Згідно п.6 акту форми Н-5 від 31 серпня 2010 року зазначено, що нещасний випадок вважається пов`язаний з виробництвом.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 22 травня 2019 року серії 12 ААА № 056618 позивачу первинно-повторно встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65%, з яким: 45% - радикулопатія з дископатією, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень; 5% - нейросенсорна приглухуватість; 5% - по травмі згідно акту форми Н-1 №16 від 31.08.2010р.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 травня 2020 року серії 12 ААБ № 215402 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та зазначено, що позивачу протипоказана важка фізична праця, пил, шум, підземно, господарча праця.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 08 травня 2020 року серії 12 ААА № 058282 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65%, з яким: 45% - радикулопатія з дископатією, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень; 5% - нейросенсорна приглухуватість; 5% - по травмі згідно акту форми Н-1 №16 від 31.08.2010р.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 травня 2023 року серії 12 ААА № 128833 позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати працездатності нарівні 65%, з яким: 45% - радикулопатія з дископатією, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень; 5% - нейросенсорна приглухуватість; 5% - по травмі згідно акту форми Н-1 №16 від 31.08.2010р.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 травня 2023 року серії 12 ААГ № 182828 позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності та зазначено, що позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно.

Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується медичним висновком від 21.03.2019р. № 513; випискою-епікризом №1184/361 від 25.03.2019р.; випискою від 19.10.2022р.; довідкою про перебування на обліку у лікаря-психіатра від 21.06.2023р.

Відповідно до медичного висновку №513 від 21.03.2019р позивач має скарги на стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праві руку та ногу, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно правих, зниження слуху, задишку при фізичному навантаженні, періодичний сухий кашель.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням та отриманою травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання та травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань та виробничої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, вона постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.

Перелічені негативні явища в житті Позивача доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції значно занижено розмір компенсації моральної шкоди, оскільки він не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки судом дано правильну правову оцінку усім доказам, наявним у матеріалах справи та визначено розмір суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з яким розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також необгрунтованими, на думку апеляційного суду, є посилання апелянта на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності не є об`єктом оподаткування доходу платника податку з наступних підстав.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Визначена судом сума моральної шкоди 130 000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2023 року, тому висновок суду першої інстанції про те, що ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів є правильним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Повалій Олени Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: