Провадження № 2/235/41/23
Справа № 235/313/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2023 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Юриної К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Малькевич Н.В., до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Малькевич Н.В., з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 12.12.2003 року, працюючи з 11.10.2004 року машиністом під ємних машин з повним підземним робочим днем в шахті. Наказом № 1304/к від 20.08.2020 року був звільнений за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду від 14.05.2021 року з відповідача стягнуто нарахована, але не виплачена заробітна плата з розмірі 207268,42 гривень.

Судове рішення виконано в повному об`ємі 27.07.2023 року.

Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 21.08.2020 року по 01.01.2023 року. За період з 21.08.2020 по 01.07.2022 середній заробіток підлягає стягненню без обмеження строку, а з 01.07.22 за шість місяців, тобто по 01.01.2023.

В день звільнення позивач працював. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 455197,60 гривень із розрахунку 598*761,20. 598 кількість днів затримки при звільненні (91 день в 2020, 250 в 2021, 257 в 2022). 761,20 середньоденна заробітна плата.

Позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21 серпня 2020 по 01.01.2023 року у сумі 455197,60 гривень.

Ухвалою суду від 25.08.2023 року задоволено клопотання позивача про зменшення судового збору, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 20.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представника відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» надійшов відзив на позов. Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач перебував у трудових відносинах з 12.12.2003 року по 20.08.2020 року, звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. За судовим наказом від 14.05.2021 року стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 207268,42 гривень. Рішення суду виконане.

Позивач отримав довідку про розмір середньоденної заробітної плати 23.03.2021 року. З позовною заявою звернувся 25.08.2023 року. З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2021 року позивач знав рішення суду, виконавчий лист видано 08.05.2021 року, до моменту відкриття виконавчого провадження № 65706036 та в подальшому, позивач ніяких дій та вимог не пред`являв, тобто умисно затягував справу, щоб в подальшому отримувати компенсацію для подальшого збагачення. Починаючи з 23.03.2021 року (з часу отримання довідки № 243 ) та 14.05.2021 (з часу винесення судового наказу) позивач знав про порушення свого права, виконавче провадження державним виконавцем відкрито 08.06.2021 року, але до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні з 21.08.2020 року по 01.01.2022 року в розмірі 455197,60 грн, звернувся лише 25.08.2023 року. З вищевикладеного вбачається, що позивач звернувся до суду для вирішення трудового спору майже через 2 роки, тобто за таких умов наявний пропуск строку звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, вимог щодо поновлення строку не заявляв.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Оскільки за характером це спір про умови оплати та механізм, який не входить до структури заробітної плати (довідку про середньоденний заробіток позивач отримав ще 23.03.2021 року), тому застосовуються вимоги ч.1 ст.233 КЗпП України, якою передбачено тримісячний строк звернення до суду за вирішенням спору про оплату праці.

З огляду на встановлені обставини та правові положення відповідач вважає, що відповідач та позивач спір вирішили у спосіб, передбачений законами України. Як складова належної працівникові коштів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати. Адже за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Разом з тим оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2020 року по 01.01.2022 року, а суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах позовних вимог, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Представник відповідача звертає увагу на право суду зменшити розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні. Відповідач зауважує, що затримка розрахунку при звільненні обумовлена тяжким фінансовим становищем підприємства на протязі тривалого часу. Роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП

України у разі відсутності його вини, тобто у разі настання непереборної сили (надзвичайна або невідворотна за даних умов подія), як це передбачено положеннями ст.263 ЦК України.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 455197,60 грн, є несправедливими та не відповідають балансу між інтересами працівника та роботодавця, які фактично у 2 рази перевищують розмір заборгованості по заробітній платі (207268,42 грн), а тому відповідач вважає, що така несправедлива міра відповідальності не може та не повинна застосовуватися до відповідача. Отже, вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості та характером цієї заборгованості.

Представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач, представник позивача до судового засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 у період з 12.12.2003 року по 20.08.2020 року працював у ДП «ВК «Краснолиманська» (а.с.5-6).

Відповідно до довідки від 23.03.2021 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 склала 761,20 гривень (а.с.8).

Красноармійським міськрайонним судом видано судовий наказ від 14.05.2021 року про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» заборгованості по заробітній платі в сумі 207268,42 гривень (а.с.11).

08.06.2021 року відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки про рух коштів остаточний розрахунок проведено 27.07.2023 року (а.с.12, 13).

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні становить з 21.08.2020 року (наступний день після звільнення) по 27.07.2023 року (проведення остаточного розрахунку).

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. (в редакції Закону України від 01.07.2022 року, набрала чинності 19.07.2022 року).

Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки підприємство в день звільнення з позивачем не розрахувалося, воно має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України.

Висовуючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач зазначає період затримки з 21.08.2020 до 01.01.2023. Цей період відповідає правовим нормам і усталеній судовій практиці, у тому числі передбаченому ст.117 КЗпП України обмеженню (не більше шести місяців).

З урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів з 21.08.2020 до 01.01.2023 становить 598. Середньоденна заробітна плата 761,20 гривень. Таким чином сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 21.08.2020 до 01.01.2023 року становить 598*761,20= 455197,60 гривень.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, а саме 207268,42 грн, яка вказана відповідачем після утримання обов`язкових податків і зборів, період затримки виплати такої заборгованості (три роки), граничний шестимісячний період для стягнення середнього заробітку за час затримки, суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача в сумі 107360 грн 00 коп., яка і підлягає відшкодуванню з роботодавця. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити.

На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ч.1 ст.233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Щодо пропуску строку на звернення позивача до суду, суд не вважає його порушеним, оскільки право вимоги у позивача виникає як під час затримання остаточного розрахунку так і з моменту його отримання. Остаточний розрахунок проведено 27.07.2023 року, дата зарахування на рахунок позивача суми у розмірі 80012,26 гривень.

Тобто перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку, а не з дня одержання позивачем довідки від 23.03.2021 про середньоденний заробіток, як зазначає відповідач. Остаточний розрахунок проведено 27.07.2023 року, до суду позивач звернувся 22.08.2023 року. Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 47, 116 КЗпП України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Малькевич Н.В., до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути із Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1912 від 27.12.2017 року.

Відповідач: ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вулиця Перемоги, 9.

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2023 року.

Суддя Хмельова С.М.