КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-з/824/1106/2023
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення

судового рішення

03 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про виправлення описки.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та виправити описки, допущені у вступній, описовій, мотивувальній частинах та п.1 резолютивної частини ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року залишено без змін.

В подальшому, 18 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення судового рішення, відповідно до якої просить роз`яснити резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року з урахуванням викладеного у мотивувальній частині тексту постанови, де зазначено наступне: «…Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що скаржник не має відповідати за несвоєчасне ухвалення процесуальних рішень судом, який не вирішив питання щодо об`єднання його зустрічного позову із первісним»; з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де визначено право людини на доступ до правосуддя та ст. 13 Конвенції в якій визначено, що ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою; з урахуванням п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9, яким встановлено, що виходячи із положень ст. 9 Конституції України про те, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, суд може застосувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір.

Відповідно до ч.3 ст.271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути подану заяву про роз`яснення судового рішення у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, у зв`язку з відсутністю такої необхідності та на підставі ч.3 ст.271 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

У п. 32 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Як роз`яснено у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Діюче процесуальне законодавство визначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим, яке полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. В силу зазначеної норми процесуального права, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Суть роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Виходячи із змісту положень зазначених норм, суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини, як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.

Системний аналіз поданої заяви про роз`яснення судового рішення дає підстави для висновку, що доводи заявника зводяться до додаткового роз`яснення судом мотивів ухваленого судового рішення. Разом з цим, суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

В той же час, вказана постанова апеляційного суду, в тому числі і її резолютивна частина, є чіткою та зрозумілою, у ній викладені мотиви, наведено висновок із посиланням на відповідні норми права, який не є незрозумілим, а відтак жодних роз`яснень не потребує.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року.

Поряд з цим, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами та до останнього необхідно застосувати заходи процесуального примусу у зв`язку із наступним.

Так, із матеріалів справи убачається, що вперше ОСОБА_1 продав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 12 квітня 2023 року (а.с.11-19, т.3).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року (а.с.21-22, т.3).

Вдруге ОСОБА_1 продав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 10 липня 2023 року (а.с.1-7, т.4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року (а.с.9-11, т.4).

Втретє ОСОБА_1 продав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 25 липня 2023 року (а.с.21-27, т.4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року (а.с.34-36, т.4).

Таким чином, дана заява про роз`яснення судового рішення подана ОСОБА_1 вже вчетверте та є аналогічною попередньо поданим.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 особисто систематично подає заяви про роз`яснення судового рішення, а саме постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками.

Такі дії мають на меті створення штучних перешкод з метою затягування розгляду справи судом першої інстанції по суті.

Неодноразове подання ідентичних заяв про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, суд вважає дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі заяв про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року є зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі 0,3 від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805,20 грн (2 684 х0,3).

На переконання суду штраф у такому розмірі повністю кореспондується з допущеними зловживаннями та має забезпечити спонукання учасника справи до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.

Згідно ч.5 ст.148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст. 44, 143-144, 148, 261, 271 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід державного бюджету штраф в сумі 805,20 (вісімсот п`ять гривень двадцять копійок) грн.

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв