Справа 206/1853/23
Провадження 2/206/680/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.

за участі секретаря Погребної А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 14.07.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банком на підставі договору про надання банківських послуг було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом, якою він користувалася. Порядок розрахунків за кредитом визначений в Умовах та Правилах.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 50000 гривень.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 21.03.2023 року має заборгованість за кредитом у розмірі 61753,42 грн., яка складається з наступного: 50482,05 грн. заборгованість за кредитом, 11271,37 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача.

У добровільному порядку відповідач заборгованість за кредитним договором не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.07.2013 року, яка виникла станом на 21.03.2023 року у розмірі 31058,67 грн. та стягнути судові витрати по справі у сумі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 26 травня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. У разі неявки відповідача в судове засідання, е заперечує проти розгляду справи в заочному орядку.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.

За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників провадження, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку, за наявними матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що 14 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було підписано заяву, в якій ОСОБА_1 висловив бажання щодо оформлення на своє ім`я кредиту, власним підписом підтвердив, що погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають Договір про надання банківських послуг (а. с. 14).

Відповідно до укладеного договору банком було відкрито на ім`я ОСОБА_1 кредитний рахунок, видано кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом, який згодом було збільшено до 50000 грн. (а.с.12-13).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 14.07.2010 року станом на 21.03.2023 року становить 61753,42 грн., яка складається з : 50482,05 грн. заборгованість за кредитом, 11271,37 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с.6-11).

Факт надання Банком кредитних коштів на картковий рахунок і факт користування позичальником кредитними коштами підтверджується випискою про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 (а.с.54-67). З цієї виписки встановлено, що відповідач активно користувався кредитним коштами, періодично знімав кредитні кошти, розплачувався в торгівельних точках та періодично здійснював погашення кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Паспорт споживчого кредиту, який підписано позичальником 06.02.2021 року (а.с.14-44), як невід`ємні частини спірного договору.

Надані позивачем Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131 цс19).

Що стосується паспорту споживчого кредиту, то суд у даному конкретному випадку враховує висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20).

Так, ОП КЦС зазначила, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони ( сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), та к і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво-або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України.

В Заяві позичальника від 14.07.2010 року (а.с.14) відсутні умови про встановлення розміру відсотків.

Відповідно до частин 1, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками. Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 5652,52 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Судом також встановлено, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 (а.с.5-67). У добровільному порядку відповідач не погасив заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 21.03.2023 року становить 50482,05 грн. За таких підстав, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 50482,05 грн.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2200,88 грн. (82% суми задоволених вимог).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-80, 83, 95, 128-130, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 223,263-265, 280-289, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 14.07.2010 року, яка виникла станом на 21.03.2023 року за тілом кредиту у розмірі 50482,05 грн. ( п`ятдесят тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 05 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) сплачений судовий збір у розмірі 2200,88 грн. ( дві тисячі двісті гривень 88 копійок).

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.П. Прінь