ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/557/23Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 22-ц/817/804/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

Главацької М.К., її представника, представника

прокуратури та представника ГУ Держгеокадастру

у Тернопільській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №595/557/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 13.06.2023 року, ухвалене суддею Тхориком І.І. дату складення повного тексту не зазначено у справі за позовом керівника Бучацької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги просив конфіскувати у власність держави в особі Держгеокадастру у Тернопільській області, земельну ділянку для ведення товарного сільскогосподарського виробництва із кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,6834 га, що на праві власності належить ОСОБА_1 , яка є громадянкою рф. Право власності на вказану земельну ділянку нею було зареєстровано 07.07.2021 року, однак всупереч вимог ст. 81 ЗК України земельна ділянка не була відчужена протягом одного року. Відтак посилався на те, що земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню на підставі ст. 145 ЗК України на користь держави, а право власності відповідачки на неї підлягає припиненню.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 13.06.2023 року позов задоволено припинено право власності громадянки рф ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0031 шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилалась на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважала, що прокурором необґрунтовано заяви щодо представництва інтересів Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області в суді, оскільки земельна ділянку, що є предметом розгляду, перебувала у володінні селищної ради Чортківського (раніше Бучацького) району Тернопільської області, а отже контроль за використанням та охороною вказаних земель здійснювала саме вказана селищна рада, яка і мала б право на звернення до суду із аналогічним позовом.

Звертала увагу на те, що вона є етнічною українкою, народилась в с. Золотий Потік Чортківського (раніше Бучацького) району Тернопільської області, проте за часів СРСР була документована російським паспортом, а починаючи з 19.06.2017 року має посвідку на постійне проживання на території України, зареєстрована та проживає в селі у якому народилась.

Посилається на те, що розуміючи свій обов`язок з відчуження землі, мала намір подарувати її рідній сестрі ОСОБА_3 , що підтверджується укладенням довіреності від 20.08.2021 року, яка уповноважувала Яцину В.М. представляти інтереси ОСОБА_3 в органах нотаріату та інших органах влади для прийняття у дар від громадянки рф ОСОБА_1 даної земельної ділянки, проте не встигла через карантинні обмеження, зумовлені коронавірусом, а також в процесі збору усіх необхідних документів для правочину, росія здійснила збройну агресію щодо України. Вказує, що згідно постанови КМУ № 164 Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану, у разі звернення за вчиненням нотаріальної дії громадянина рф, нотаріус відмовляє у вчиненні такої дії. Зазначає, що постановою КМУ №187 від 03.03.2022 року Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації було закріплено, зокрема, мараторій на відчуження чи будь-які дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна особам, пов`язаним з державою-агресором, крім безоплатного відчуження на користь держави України. Таким чином, посилалась на об`єктивну неможливість закінчення збору необхідних документів для нотаріального оформлення правочину дарування земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності.

Звертала увагу на те, що її рідна сестра ОСОБА_3 , якій вона бажала подарувати земельну ділянку, з початком збройної агресії також опинилась у вразливому становищі, оскільки є мешканкою м. Запоріжжя, яке в певні періоди часу включалося до відповідного переліку територій з активними бойовими діями та/або можливими бойовими діями.

Вказувала, що воєнні дії є різновидом непереборної сили найбільш критичного порядку, однак судом першої інстанції даних обставин не було враховано, а відтак задоволення позовних вимог порушує принцип неприпустимості позбавлення права власності і принципу справедливості, добросовісності та розумності, з огляду на відсутність реальної можливості реалізації наданого їй права протягом року здійснити процес відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення на користь рідної сестри.

Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №513/444/15-ц постанова від 23.01.2018 року, з огляду на тривалість строку, протягом якого відповідач-іноземець в цій справі не реалізовував надане йому право на відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення та відсутність в нього будь-яких перешкод об`єктивного характеру, в той час як в ОСОБА_1 такі були наявні протягом річного строку.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано чи відповідає площа земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0031 1/2 частині земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки Золотий Потік селища Золотий Потік розміром 1,77 га, чи дорівнює їй в цілому.

Посилається на те, що в разі наявності в ОСОБА_3 права у спільній частковій власності, у неї наявне і переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності в разі її продажу ОСОБА_4 , а визначені ст. 362 ЦК України продовжуються на строк дії військового стану.

Від начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Посилається на безпідставність доводів скаржника про необхідність з`ясування відповідності площі земельної ділянки за кадастровим номером :01:004:0031 1/2 частині земельної частки (паю) розміром 1,77 га, яка перебуває у колективній власності селянської спілки Золотий Потік і чи дорівнює їй в цілому, оскільки вказана земельна ділянка, як об`єкт цивільних прав сформована 22.10.2020 року на підставі землевпорядної документації, при цьому, з дати державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, ОСОБА_1 не ставила під сумнів та не оскаржувала розмір (площу) земельної ділянки, на яку в подальшому нею було зареєстровано У Державному реєстрі речових прав право власності.

Вважає, що попри наявність заборон на вчинення нотаріальних дій, що були введені з початку військової агресії росії проти України, з урахуванням подальших змін до актів Уряду, ОСОБА_1 , як громадянка росії, яка на законних підставах проживає на території України, могла вирішити питання щодо відчуження земельної ділянки до 07.07.2022 року.

Крім цього, посилається на те, що відповідачка, знаючи про необхідність відчуження зазначеної земельної ділянки та зважаючи на вчинення нею ряду дій, про що вказано в апеляційній скарзі, мала можливість та була наділена правом на звернення до суду із позовною заявою про продовження строку для відчуження земельної ділянки до спливу строку визначеного ст 81 ЗК України, однак цього не зробила.

Від керівника Бучацької окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Звертає увагу на те, що до моменту подання позову прокуратурою (12.04.2023 року) в ОСОБА_1 був час (1 рік і 9 місяців) для того, щоб відчужити земельну ділянку, як цього вимагає законодавство, однак нею цього не було зроблено.

Вказує на те, що ОСОБА_1 згідно посвідки на постійне проживання від 19.06.2017 року, відноситься до осіб, які постійно проживають на території України на законних підставах, а тому постановою КМУ №480 від 19.04.2022 року, яка набрала чинності 28.04.2022 року, фактично було знято, встановлену постановою КМУ №164 від 28.02.2022 року, заборону щодо можливості здійснення нотаріальних дій за зверненням громадян рф, для громадян рф, які проживають на законних підставах на території України, тому доводи скаржника про неможливість відчуження земельної ділянки внаслідок обмежень, пов`язаних із введенням воєнного стану та винесенням постанови КМУ №164, не заслуговують уваги, так як процедура оформлення нотаріусами договорів відчуження нерухомого майна була призупинена з 24.02.2022 року до 03.05.2022 року, що становить менше 3-х місяців, тобто у відповідачки був час терміном більше 1 року для реалізації свого обов`язку із відчуження землі.

Відповідачкою також не наведено поважних причин пропуску річного строку відчуження земельної ділянки, а посилання на карантинні обмеження є безпідставними, з огляду і на те, що Законом України №540-ІХ чи іншими прийнятими законодавчими актами не було змінено присічний строк, що зазначений у ч.4 ст. 81 ЗК України.

Посилається на помилковість доводів апеляційної скарги про необґрунтованість прокурором в позовній заяві необхідності представництва інтересів Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області та про необхідність визначити позивачем Золотопотіцьку селищну раду, а не управління, з огляду на те, що згідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, Держгеодкадастр подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом самостійно чи через територіальні органи. Таким органом на території Тернопільської області є Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Оскільки вказаним управлінням не було вжитих належних заходів спрямованих на конфіскацію земельної ділянки ОСОБА_1 , позовна заява була поданою органом прокуратури.

Зазначає, що доводи апелянта про звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з метою підготовки необхідних документів для оформлення правочину дарування спірної земельної ділянки на протязі літа-осені 2021 року не підтверджуються жодними доказами. Вказує, що витяг з Держземкадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, довідка про відсутність заборони (арешту) на цю земельну ділянку, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , витяг з технічної документації про нормативну-грошову оцінку земельної ділянки не є доказами звернення відповідачки до нотаріуса з метою відчуження спірної земельної ділянки. Довіреність від 10.08.2021 року від імені ОСОБА_3 підтверджує волевиявлення ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 . При цьому вказує, що зазначені документи не були подані суду першої інстанції, тому не можуть досліджуватись апеляційним судом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили ї задовольнити з мотивів викладених у ній.

В судовому засіданні представник прокуратури заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Держгеодастру заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши скаржника, її представника, представника прокуратури, представника Держгеокадастру, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , громадянці російської федерації на праві власності з 07 липня 2021 року належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,6834 га.

Згідно листа Управління ДМС України в Тернопільській області №6101.2-6649/61.1-22 від 16 грудня 2022 року, адресованого заступнику начальника Управління СБУ в Тернопільській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована 19 червня 2017 року УДМС у Тернопільській області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 безстроково.

Згідно із листа Управління Служби безпеки України в Тернопільській області №69/5/2-304, адресованого заступнику керівника Бучацької окружної прокуратури Ю.Боднарчук 03 лютого 2023 року, Управлінням отримано інформацію щодо формування загрози інтересам держави в сфері економічної безпеки, пов`язаної із протиправним користуванням громадянами російської федерації землями сільськогосподарського призначення на території Тернопільської області. За наявними даними, 9 земельних ділянок с/г призначення, загальною площею понад 7 га перебувають у власності громадян рф, які отримали їх у спадщину, з них земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,6834 га, яка з 07 липня 2021 року на праві власності належить громадянці рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 .

08 лютого 2023 року Бучацька окружна прокуратура звернулася до Золотопотіцької селищної ради з листом №53-462ВИХ-23, в якому, керуючись ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», просить надати інформацію на якій підставі рішенням Золотопотіцької селищної ради №689 від 02.06.2021 року надано у власність громадянці російської федерації ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, одночасно вказавши цільове призначення такої.

Згідно відповіді Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області №124/02-09 від 14.02.2023 року, на виконання листа від 08.02.2023 №53-462вих-23, повідомили, що підставою для прийняття рішення №689 від 02.06.2021 щодо надання у власність громадянці рф ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки були наступні документи: копія заяви «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості»; копія Свідоцтва про право на спадщину за заповітом; копія Сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ТР №0321065; копія рішення Золотопотіцької селищної ради №2317 від 27 травня 2020 року; копія Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія заяви «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості». Надано також копія рішення Золотопотіцької селищної ради №689 від 02.06.2021 року та повідомлено, що цільове призначення даної земельної ділянки (01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно документів Золотопотіцької селищної ради Главацька М.К. звернулася до Золотопотіцької селищної ради із заявою, в якій просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з передачею їх у власність, а саме земельної ділянки площею 1,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (заява №175/020/021 від 12.03.2020 року).

За даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 02.07.2009 року (спадкова справа №381, 2004 рік), зареєстрованого в реєстрі за №1782, посвідченого державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Максимович С.В., на підставі заповіту, посвідченого Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району Тернопільської області 08.06.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №10, спадкоємцем частки, зазначеного в заповіті майна (на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Золотий Потік» селища Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області розміром 1,77 га, яке належало спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0321065) є ОСОБА_1 , котра проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням №2317 сьомого скликання тридцять восьмої сесії І пленарного засідання Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області від 27 травня 2020 року вирішено надати громадянці ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою надання їй у власність, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0321065, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.2019 року, площею 1.77 га умовних кадастрових га, яка знаходиться в смт Золотий Потік.

За даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020, сформованого 22 жовтня 2020 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 16.10.2020 року, до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,6834 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області.

Згідно заяви ОСОБА_1 , 17 травня 2021 року вона звернулася до Золотопотіцької селищної ради, в якій просила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність площею 0,6834 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за адресою: Золотопотіцька селищна рада.

Рішенням №689 восьмого скликання 10 сесії Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області від 02 червня 2021 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянки рф ОСОБА_1 , площею 0,6834 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:004:0031, за адресою: Золотопотіцька селищна рада. Передано громадянці рф ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність вищезгадану земельну ділянку з подальшим відчуженням згідно чинного законодавства. Окрім того, вирішено зареєструвати речове право на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку.

Згідно відповіді начальника Управління Державної міграційної служби в Тернопільській області Я.Давибіди №310-23 від 01.02.2023 року на запит Бучацької окружної прокуратури №53-236ВИХ-23 від 23.01.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не являється громадянкою України.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована 19 червня 2017 року УДМС України в Тернопільській області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 (підстава видачі 03/03), термін дії безстроково. Місце зареєстрованого проживання громадянки ОСОБА_1 на території рф: АДРЕСА_1 . На території України громадянка рф зареєстрована за адресою: Тернопільська область, Чортківський район, смт. Золотий Потік. Дана інформація стверджується листом УДМС України в Тернопільській області №6101.3-1857/61.3-23 від 27.02.2023 року, адресованого в.о. керівника Бучацької окружної прокуратури Боднарчук Ю., наданого на запит Бучацької окружної прокуратури №53-642ВИ_-23 від 22.02.2023 року.

Бучацька окружна прокуратура зверталася до начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області І.Кузя (лист №53-235ВИХ-23 від 23.01.2023) з проханням надати інформацію про те чи відомо їм про факти володіння земельними ділянками с/г призначення іноземними особами та чи вживалися ними заходи, спрямовані на примусове припинення прав, в тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Окрім того, надати інформацію чи будуть ними вживатися заходи, спрямовані на примусове припинення прав на земельні ділянки, в тому числі, з кадастровим номером :01:004:0031. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.181-41/90-23 від 01.02.2023, на вищевказаний запит Бучацької окружної прокуратури, повідомили про те, що за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав щодо вказаних земельних ділянок не вдалося віднайти відомостей про місце проживання чи перебування зазначених осіб на території рф, що унеможливлює подання Головним управлінням до суду позовних заяв про конфіскацію земельних ділянок.

Згідно відповідей Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.92-639/2-23 від 23.02.2023 року та №10-19-0.92-1000/2-23 від 23.03.2023 року, на запити Бучацької окружної прокуратури №53-640ВИХ-23 від 22.02.2023 року та №53-91.3ВИ_-23 від 10.03.2023 року, - Головне управління не подаватиме до суду позовних заяв про конфіскацію земельних ділянок через відсутність достатньої суми кошторисних призначень на лютий місяць 2023 року по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,6834 га, що знаходиться на території Золотопотіцької селищної ради Чортківського (раніше Бучацького) району Тернопільської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, таку не відчужила, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Частиною п`ятою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

За змістом частини четвертої статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог підпункту «е» частини першої статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

За змістом частин 1, 2 та 4 статті 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Частиною першої статті 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

Так, суд першої інстанції правильно врахував вимоги вказаних норм права та дійшов вірного висновку, що відповідачка як іноземець набула на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,6834 га, що знаходиться на території Золотопотіцької селищної ради Чортківського (раніше Бучацького) району Тернопільської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не відчужила її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, а тому ця земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду на підставі статті 145 ЗК України, а право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку підлягає припиненню на підставі підпункту «е» частини першої статті 140 ЗК України.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Так, право держави примусово припиняти право власності земельної ділянки, яка мала бути відчужена її власником, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, які регламентують цю процедуру, наведені у судовому рішенні.

Колегія суддів, з урахуванням характеру спірних правовідносин, встановлених судом обставини та застосованих правових норм, не вбачає невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Зазначене кореспондується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність з`ясування відповідності площі земельної ділянки за кадастровим номером :01:004:0031 1/2 частині земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки Золотий потік розміром 1,77 га, з огляду на те, що зазначена земельна ділянка, як об`єкт цивільних прав була сформованою 22.10.2020 року на підставі землевпорядної документації, при цьому ОСОБА_1 не надала суду жодних належних чи допустимих доказів на підтвердження факту її звернення у відповідний орган із скаргою на невідповідність розміру земельної ділянки, тобто не ставила під сумнів дане питання, а в подальшому було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,6834 га.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість прокурором в позовній заяві необхідності представництва інтересів Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області та про необхідність визначити позивачем Золотопотіцьку селищну раду, а не управління, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що згідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, Держгеодкадастр подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом самостійно чи через територіальні органи. Таким органом на території Тернопільської області є Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Оскільки вказаним управлінням не було вжито належних заходів спрямованих на конфіскацію земельної ділянки ОСОБА_1 , про що було зазначено у відповіді ГУ Дергеокадастру у Тернопільській області на запит прокуратури, позовна заява була поданою органом прокуратури у відповідності до ЗУ Про прокуратуру та в силу ст.121 Конституції України, як представником інтересів держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини).

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

В контексті правовідносин у справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи скаржниці про її звернення до нотаріуса з метою підготовки необхідних документів для оформлення правочину дарування спірної земельної ділянки на протязі літа-осені 2021 року, оскільки доказів на підтвердження факту такого звернення в матеріалах справи не міститься. Витяг з Держземкадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, довідка про відсутність заборони (арешту) на цю земельну ділянку, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , витяг з технічної документації про нормативну-грошову оцінку земельної ділянки не є доказами звернення відповідачки до нотаріуса з метою відчуження спірної земельної ділянки. Крім того, довіреність від 10.08.2021 року від імені ОСОБА_3 підтверджує волевиявлення ОСОБА_3 отримати земельну ділянку, а не ОСОБА_1 відчужити таку земельну ділянку.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на неможливість відчуження земельної ділянки у зв`язку із прийняттям КМУ постанови №164 від 28.02.2022 року, якою було установлено, що незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, зупиняються, а у разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус відмовляє у її вчиненні, за винятком деяких випадків, колегією суддів відхиляється з огляду на наступне.

19.04.2022 року КМУ ухвалив постанову №480, яка набрала чинності 28.04.2022 року, якою було відновлено роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому встановлюючи певні норми та правила щодо порядку доступу та вчинення реєстраційних дій.

Так, даною постановою було внесено зміни, а саме в постановляючу частину постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 209, та викладено в такій редакції, зокрема: Установити, що в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування нотаріальні дії вчиняються з урахуванням таких особливостей (заборон):

1) незавершені нотаріальні дії за зверненням громадянина Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, юридичної особи, утвореної та зареєстрованої відповідно до законодавства Російської Федерації, або юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку у статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, утворена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, зупиняються до прийняття та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

2) у разі звернення за вчиненням нотаріальної дії громадянина Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, юридичної особи, утвореної та зареєстрованої відповідно до законодавства Російської Федерації, або юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку у статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, утворена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Це обмеження діє до прийняття та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та не поширюється на нотаріальні дії із засвідчення справжності підпису на заяві про вихід з громадянства Російської Федерації та посвідчення заповіту військовополоненого;

8) нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження, поділу (виділу) нерухомого майна, спадкових договорів, договорів іпотеки, про заміну кредитора (відступлення прав вимоги) за кредитним договором та/або договором іпотеки, задоволення вимог іпотекодержателя, встановлення довірчої власності на нерухоме майно, визначення розміру часток у праві спільної власності, договорів поділу спільного майна подружжя (виділу з нього), позички, найму (оренди), лізингу будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) на строк не менш як три роки, відчуження цінних паперів, корпоративних прав, у тому числі договорів про внесення змін до таких договорів або їх розірвання (припинення), довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, управління і розпорядження цінними паперами, корпоративними правами, на право доступу до індивідуального банківського сейфа, засвідчення справжності підпису на актах приймання-передачі частки (частини частки) у статутному (складеному) капіталі (статутному фонді) юридичної особи, а також видача свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього з подружжя) на підставі їх спільної заяви, свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (електронних аукціонів), у тому числі тих, що не відбулися (далі - нотаріальні дії щодо цінного майна), здійснюється виключно нотаріусами, включеними до затвердженого Міністерством юстиції переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна (далі - перелік). Нотаріуси, включені до переліку із застереженням про заборону вчинення ними окремих нотаріальних дій, мають право вчиняти виключно нотаріальні дії щодо цінного майна, на які не поширюються такі застереження.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 згідно посвідки на постійне проживання від 19.06.2017 року, відноситься до осіб, які постійно проживають на території України на законних підставах, вона мала можливість звернутись до нотаріуса для вчинення відповідних дій з метою відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0031, однак цього не зробила.

Колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_1 не наведено поважних причин пропуску річного строку відчуження земельної ділянки, а посилання на карантинні обмеження є безпідставними, з огляду і на те, що Законом України №540-ІХ чи іншими прийнятими законодавчими актами не було змінено присічний строк, що зазначений у ч.4 ст. 81 ЗК України.

Апеляційний суд вважає релевантним посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №513/444/15-ц постанова від 23.01.2018 року, з огляду на те, що судом не було встановлено об`єктивних перешкод для виконання ОСОБА_1 свого обов`язку з відчуження земельної ділянки.

З урахуванням обставин даної справи, апеляційним судом не встановлено порушення принципу неприпустимості позбавлення права власності і принципу справедливості, добросовісності та розумності, про що стверджувала скаржниця.

Посилання ОСОБА_1 на військові дії, як на непереборну силу, у даному випадку до уваги братись не можуть, оскільки на території Чортківського району Тернопільської області, згідно наказу Міністерства юстиції України від 03.05.2022 року №1760 є 25 нотаріусів, які мають право вчиняти нотаріальні дії в умовах воєнного часу та на території Чортківського району Тернопільської області активних бойових дій не відбувалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 13.06.2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуюча Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.