Постанова

Іменем України

27 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 372/3805/17

провадження № 61-16083св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь. О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України;

відповідачі: Київська обласна державна адміністрація, ОСОБА_1 ;

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Державне підприємство «Київське лісове господарство»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Київського обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА), ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Державне підприємство «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство»), про визнання незаконними та скасування розпоряджень, витребування земельних ділянок.

Позовна заява мотивована тим, що у ході проведення перевірки встановлено, що розпорядженнями Київської ОДА від 02 листопада 2007 року № № 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення та передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев наступним громадянам: ОСОБА_6 площею 0,9872 га, ОСОБА_3 - 0,99 га, ОСОБА_4 - 0,99 га, ОСОБА_5 - 0,99 га, ОСОБА_7 - 0,9585 га.

На підставі вищевказаних розпоряджень зазначеним громадянам 26 грудня 2007 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

У подальшому, за договорами купівлі-продажу від 18 лютого 2008 року № № 857, 862, 867, 872, 878 вказані особи відчужили належні їм земельні ділянки на користь ОСОБА_2 . У результаті об`єднання цих земельних ділянок з кадастровими номерами :05:028:0010, :05:028:0012, :05:028:0064, :05:028:0009, :05:028:0011 утворено земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0093, загальною площею 4,9157 га. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Київській області та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності земельна ділянка площею 4,9157 га, кадастровий номер :05:028:0093, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2016 року № 195 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 29215758 від 12 квітня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 31). Розпорядження Київської ОДА прийняті з перевищенням повноважень та всупереч вимог земельного та лісового законодавства України, а вилучення земель лісового фонду та передача їх у власність порушує права та інтереси держави. Кабінет Міністрів України як орган державної влади, уповноважений державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення, на захист порушених прав держави до суду не звертався, тому у прокурора виникло право на звернення до суду у зв`язку з бездіяльністю вказаного органу.

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: визнати незаконними та скасувати розпорядження Київської ОДА від 02 листопада 2007 року № 1168, № 1174, № 1178, № 1180, № 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність», якими вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення та передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив, загальною площею 4,9157 га; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0093, площею 4,9157 га, за адресою: Старобезрадичівська сільська рада, Обухівський район, Київська область, вартістю 1 737 700 грн.

Короткий зміст судових рішень

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, оскільки розпорядження Київської ОДА від 02 листопада 2007 року №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 прийнято усупереч статті 19 Конституції України, статей 20, 55, 56, 84, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Крім того, надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулась з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок. Проте, позивачем було пропущено позовну давність, про застосування наслідків пропуску якої було заявлено ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, правильно визначився із спірними правовідносинами та ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності до позовних вимог, які заявлені прокурором. Апеляційний суд погодився з тим, що позов є обґрунтованим, тому у його задоволенні слід відмовити саме у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого було заявлено ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, районний суд взагалі не досліджував момент, коли Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення земельного законодавства Київською ОДА. Суд апеляційної інстанції послався на те, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі № 372/1807/18 заступник Генерального прокурора України у 2011 році звернувся до суду з позовом про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі та повернення землі, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженнями Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за №№ 1141-1210 з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, ліси І групи, які складають єдиний масив, загальною площею 67,3427 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, однак не врахував та належним чином не перевірив доводів прокурора про те, що вказані розпорядження державної адміністрації не були предметом розгляду в цій справі, а стосувалася зовсім інших земельних ділянок незаконно вилучених у ДП «Київське лісове господарство». Також апеляційний суд не врахував та належним чином не перевірив доводів прокурора про те, що на час звернення з позовом у справі № 372/1807/18 Генеральній прокуратурі України не було відомо про факт віднесення усіх земельних ділянок, вилучених розпорядженнями Київської ОДА від 02 листопада 2007 року, до єдиного лісового масиву у складі земель Козинського лісництва. Крім того, матеріальним позивачем є не прокурор, а Кабінет Міністрів України, однак суди не встановили коли про порушення свого права дізналася вказана особа, в інтересах якої прокурор звернувся з позовом.

Останнім рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року у складі судді Тиханського О. Б. позов задоволено. Визнано незаконними та скасовано розпорядження Київської ОДА від 02 листопада 2007 року № № 1168, 1174, 1178, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність», якими вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» Козинського лісництва, квартал 23 виділи 28-31 та кварталу 29 виділи 12, 14, 21, змінено цільове призначення та передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 4,9157 га. Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,9157 га, кадастровий номер :05:028:0093, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності. Розпорядження Київської ОДА від 02 листопада 2007 року №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 прийняті усупереч статті 19 Конституції України, статей 20, 55, 56, 84, 149 ЗК України. Крім того, надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулося з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок. Оскільки зазначені розпорядження суперечать вимогам закону, то отримані у приватну власність земельні ділянки підлягають поверненню належному власнику. Про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо у 2017 році, що підтверджується відповідною інформацією Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29 червня 2017 року, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 29 червня 2017 року та ДП «Київське лісове господарство» від 29 червня 2017 року. Кабінет Міністрів України, який відповідно до закону є розпорядником спірної земельної ділянки, про факт первинного порушення інтересів держави внаслідок прийняття Київською ОДА оскаржуваних розпоряджень відомо не було до 2017 року (часу повідомлення про такі порушення прокуратурою), оскільки вони були прийняті без його участі, погодження у випадках, передбачених законодавством, на вилучення спірних ділянок не надавалося. Крім того, інформація про виведення землі із складу земель лісогосподарського призначення та їх передачу у приватну власність у загальнодоступних базах даних була відсутня. Органами державного контролю своєчасно ці порушення не виявлено, у зв`язку з чим Кабінет Міністрів України на захист порушених прав держави до суду не звертався. Також суду не надано доказів наявності повноважень Кабінету Міністрів України здійснювати контроль у сфері земельних відносин, витребовувати та отримувати інформацію про ухвалені рішення із земельних питань, місця їх розташування тощо. Таким чином, оскільки Кабінету Міністрів України стало відомо про факт таких порушень лише у 2017 році, то суд дійшов висновку про те, що позовну давність позивачем та прокурором не пропущено.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Київська ОДА при наданні у власність ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок лісогосподарського призначення площею 4,9157 га в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області вийшла за межі своїх повноважень, у зв`язку з чим її розпорядження від 02 листопада 2007 року за №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність», якими вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво, квартал 23 виділи 28-31 та квартал 29 виділи 12, 14, 21) є незаконними та підлягають скасуванню, а отримані у приватну власність земельні ділянки підлягають поверненню належному власнику. Разом з тим висновок суду першої інстанції про те, що Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення свого права або про особу, яка його порушила лише у 2017 році не відповідає обставинам справи та спростовується наданими відповідачем доказами, а саме тим, що окрім оспорюваних розпоряджень 02 листопада 2007 року Київською ОДА були прийняті також інші аналогічні розпорядження з номерами від 1141 до 1210, всього 69 розпоряджень, якими з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення ліси І групи, які складають єдиний масив, загальною площею 67,3427 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. У вересні 2011 року заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного агентства земельних ресурсів, ДП «Київське лісове господарство», звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовами про визнання незаконними і скасування зазначених розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі, витребування землі з чужого незаконного володіння. Вказані позовні заяви розглядалася Обухівським районним судом Київської області з 07 жовтня 2011 року у справі № 2-1567/11 та з 17 жовтня 2011 року - у справі № 2-1561/11. Кабінет Міністрів України отримав копії ухвал суду про відкриття проваджень у зазначених справах, 22 листопада 2011 року, 13 грудня 2011 року та 26 грудня 2011 року брав участь в судових засіданнях при розгляді справи № 2-1567/11, а 22 листопада 2011 року та 19 грудня 2011 року - в судових засіданнях при розгляді справи № 2-1561/11. Таким чином, щонайменше з 22 листопада 2011 року Кабінету Міністрів України стало достовірно відомо про те, що розпорядженнями Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за номерами починаючи з № 1141 по № 1210 (в тому числі і розпорядженнями №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202, які є предметом оскарження у цій справі) з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення ліси І групи, які складають єдиний масив, загальною площею 67,3427 га. Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач надав лист секретаріату Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2019 року № 25822/2-19, в якому зазначено, що розпорядження Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за № № 1141-1210 (в тому числі оскаржувані в цій справі) зберігалися у номенклатурній справі № 39-32 «Протоколи засідань Ради міністрів Автономної республіки Крим, розпорядження голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (копії), матеріали щодо їх аналізу (строк зберігання 2 роки)» та були знищені відповідно до Протоколу засідання експертної комісії Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів для визначення наукової, історичної і практичної значущості документів, розроблених у процесі діяльності Кабінету Міністрів та Секретаріату Кабінету Міністрів від 03 жовтня 2019 року № 2. З акта від 12 вересня 2019 року № 1 вбачається, що номенклатурна справа № 39-32 «Протоколи засідань Ради міністрів Автономної республіки Крим, розпорядження голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (копії), матеріали щодо їх аналізу» була сформована у період з 22 січня 2007 року по 28 грудня 2007 року. Наведений документ також спростовує висновки суду першої інстанції про те, що Кабінету Міністрів України до 2017 року не було відомо про порушення його прав, а саме про існування розпоряджень Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за №№ 1168, 1174, 1178, 1180 та 1202. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, висновки суду першої інстанції про те, що ні прокуратурі, ні Кабінету Міністрів України, до 2017 року не було відомо про вказані розпорядження та про те, що вони порушують законні інтереси Кабінету Міністрів України, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Оскільки прокурором, а також особою, в інтересах якої він звернувся до суду, пропущено позовну давність, про застосування якої заявив відповідач, то позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з підстав пропуску позовної давності. Щодо клопотання про поновлення пропущеної позовної давності, то апеляційний суд зауважив на тому, що ні прокурором, ні Кабінетом Міністрів України не наведено поважних причин для поновлення позовної давності та не надано доказів на підтвердження цих обставин, у зв`язку з чим відповідне клопотання прокурора, яке міститься у позовній заяві, задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає не врахування судом апеляційної інстанції правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (провадження № 14-172цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц (провадження № 14-339цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 911/3023/15, від 05 лютого 2019 року у справі № 911/479/18, від 19 травня 2020 року у справі № 303/5411/17 (провадження № 61-13536св19), що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві Воробйовій І. А., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. від 24 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Обухівського районного суду Київської області.

21 січня 2022 року справа № 372/3805/17 надійшла до Верховного Суду.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 30 травня 2023 року у зв`язку з обранням судді Воробйової І. А. до Великої Палати Верховного Суду, на підставі службової записки секретаря Першої судової палати Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д., призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2023 року матеріали справи № 372/3805/17 (провадження № 61-16083св21) передано судді-доповідачу Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Білоконь О. В., Сакара Н. Ю.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що оскаржувані в цій справі розпорядження Київської ОДА не були предметом розгляду та не досліджувалися у справах № 2-1567/11, № 2-1567/11. Крім того, учасники цієї справи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яким передавалися у власність землі на підставі оскаржуваних розпоряджень, та ОСОБА_1 , який з 2008 року є власником спірних земель на підставі укладених договорів купівлі-продажу, не були учасниками судових справ № 2-1567/11 та № 2-1567/11, що виключає будь-які припущення суду щодо обізнаності Кабінету Міністрів України про осіб, які порушили право державної власності на землі лісового фонду.

В цій справі Кабінету Міністрів України реально стало відомо про виявлені факти порушень та осіб, які порушили право державної власності, після отримання копії позовної заяви першого заступника прокурора Київської області від 22 листопада 2017 року № 05/1-3060вих-17, про що Кабінетом Міністрів України надавалися відповідні пояснення і дані обставини не спростовані ні судом апеляційної інстанції ні відповідачами.

Тому оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У грудні 2021 року Київська ОДА та у лютому 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лукомський П. В. подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких зазначили, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими. Вважають висновки суду апеляційної інстанції такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Розпорядженнями Київської ОДА від 02 листопада 2007 року №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області; змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення та передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев наступним громадянам: ОСОБА_6 площею 0,9872 га, ОСОБА_3 - 0,99 га, ОСОБА_4 - 0,99 га, ОСОБА_5 - 0,99 га, ОСОБА_7 - 0,9585 га.

На підставі вищевказаних розпоряджень зазначеним громадянам 26 грудня 2007 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема, ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯЖ № 051894 про право власності на земельну ділянку площею 0,9872 га з кадастровим номером :05:028:0010, ОСОБА_3 - серії ЯЖ № 051924 на земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером :05:028:0012, ОСОБА_4 - серії ЯЖ № 051923 на земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером :05:028:0064, ОСОБА_5 - серії ЯЖ № 051881 на земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером :05:028:0009, ОСОБА_7 - серії ЯЖ № 051916 на земельну ділянку площею 0,9585 га з кадастровим номером :05:028:0011, для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району.

В подальшому зазначені особи відчужили вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 18 лютого 2008 року за №№ 857, 862, 867, 872, 878.

В результаті об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :05:028:0010, :05:028:0012, :05:028:0064, :05:028:0009, :05:028:0011 утворено земельну ділянку загальною площею 4,9157 га з кадастровим номером :05:028:0093.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Київській області та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 4,9157 га з кадастровим номером :05:028:0093 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області на даний час належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2016 року № 195 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 29215758 від 12 квітня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 31).

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 29 червня 2017 року № 348 земельні ділянки з кадастровими номерами :05:028:0093, :05:028:0012, :05:028:0010, :05:028:0009, :05:028:0064, :05:028:0011, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року, розташовані в межах 23 та 29 кварталів Козинського лісництва ДП «Київський лісгосп».

Згідно інформації ДП «Київське лісове господарство» спірні земельні ділянки знаходяться в єдиному лісовому масиві Козинського лісництва у кварталі 23 виділах 28-31 та кварталі 29 виділах 12, 14, 21.

Право постійного користування ДП «Київське лісове господарство» спірними земельними ділянками до їх вилучення посвідчувалося планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проектом організації і розвитку лісового господарства, складеного за матеріалами розширеного лісовпорядкування 2003 року Комплексною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект», розглянутого на засіданні другої лісовпорядної наради від 14 квітня 2005 року, який погоджено Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області та затверджено Управлінням лісового господарства в Київській області 14 квітня 2005 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою - третьою статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в редакції, чинній на час прийняття оспорюваних розпоряджень Київської ОДА, виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості ґрунтів, що перебувають у державній власності; розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно зі статтею 31 ЛК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваних розпоряджень Київської ОДА, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: 1) забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; 2) беруть участь у розробленні та забезпеченні виконання регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 3) здійснюють контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин; 4) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; 5) передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними; 6) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; 7) обмежують або тимчасово припиняють діяльність підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства в порядку, передбаченому законодавством; 8) забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством; 9) встановлюють ліміт використання лісових ресурсів при заготівлі другорядних лісових матеріалів та здійсненні побічних лісових користувань; 10) встановлюють максимальні норми безоплатного збору дикорослих трав`яних рослин, квітів, ягід, горіхів, грибів тощо; 11) вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Пунктом «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передання у власність.

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Частиною другою статті 5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

У зв`язку з цим застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.

Згідно з частиною першою статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Пунктом «а» частини першої статті 13 ЗК України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності (пункт 5 частини першої статті 27 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища (частини перша, третя статті 57 ЛК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою, другою та четвертою статті 20 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом статті 388 ЦК України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18), на яку посилається заявник в касаційній скарзі).

Встановивши, що спірна ділянка відноситься до земель державного лісового фонду та була передана у власність фізичним особам на підставі незаконних розпоряджень Київською ОДА, прийнятих з перевищенням повноважень, всупереч вимог земельного та лісового законодавства України, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для її витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України. При цьому, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та прокурором не пропущено позовну давність, так як Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення свого права або про особу, яка його порушила лише у 2017 році.

Разом з тим, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на виконання вказівок Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2019 року, апеляційний суд встановив, що Кабінету Міністрів України було відомо про прийняття 02 листопада 2007 року Київською ОДА розпоряджень, як тих, що оскаржуються в цій справі, так і інших аналогічних розпоряджень з номерами від 1141 до 1210, всього 69 розпоряджень, якими з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення ліси І групи, які складають єдиний масив, загальною площею 67,3427 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується наступним.

20 вересня 2011 року заступник Генерального прокурора України звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою № 05/3-14848-11 від 08 вересня 2011 року в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного агентства земельних ресурсів, ДП «Київське лісове господарство», про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі, витребування землі з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2011 року було відкрито провадження у справі № 2-1567/11 за вищевказаним позовом.

Також 20 вересня 2011 року заступник Генерального прокурора України звернувся до Обухівського районного суду Київської області з іншою позовною заявою № 05/3-14852-11 від 09 вересня 2011 року в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного агентства земельних ресурсів, ДП «Київське лісове господарство», про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі, витребування землі з чужого незаконного володіння

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2011 року було відкрито провадження у справі № 2-1561/11 за вищевказаним позовом.

У вищезазначених позовних заявах заступник Генерального прокурора України посилався на те, що відповідно до розпоряджень Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за №№ 1141-1210 з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення ліси І групи, які складають єдиний масив, загальною площею 67,3427 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Кабінет Міністрів України отримав копії ухвал суду про відкриття проваджень у зазначених справах, 22 листопада 2011 року, 13 грудня 2011 року та 26 грудня 2011 року брав участь в судових засіданнях при розгляді справи № 2-1567/11, а 22 листопада 2011 року та 19 грудня 2011 року - в судових засіданнях при розгляді справи № 2-1561/11.

Вищевикладене свідчить про те, що отримавши копії позовних заяв № 05/3-14848-11 від 08 вересня 2011 року та № 05/3-14852-11 від 09 вересня 2011 року від 08 вересня 2011 року, взявши участь у судових засідань при розгляді справ № 2-1567/11 та № 2-1561/11 Кабінету Міністрів України мало бути відомо, що 02 листопада 2007 року Київською ОДА було прийнято розпорядження №№ 1141-1210, до числа яких входять також оспорювані в цій справі розпорядженням №№ 1168, 1174, 1178, 1180 та 1202.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що принаймні з 22 листопада 2011 року Кабінету Міністрів України стало достовірно відомо про те, що розпорядженнями Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за номерами починаючи з № 1141 по № 1210 (в тому числі і розпорядженнями №№ 1168, 1174, 1178, 1180 та 1202, які є предметом оскарження в цій справі) з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення ліси І групи, які складають єдиний масив, загальною площею 67,3427 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Крім того, апеляційним судом було встановлено, що відповідно до листа секретаріату Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2019 року № 25822/2-19 розпорядження Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за № № 1141-1210 (в тому числі оскаржувані в цій справі) зберігалися у номенклатурній справі № 39-32 «Протоколи засідань Ради міністрів Автономної республіки Крим, розпорядження голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (копії), матеріали щодо їх аналізу (строк зберігання 2 роки)» та були знищені відповідно до Протоколу засідання експертної комісії Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів для визначення наукової, історичної і практичної значущості документів, розроблених у процесі діяльності Кабінету Міністрів та Секретаріату Кабінету Міністрів від 03 жовтня 2019 року № 2.

Згідно з актом від 12 вересня 2019 року № 1 номенклатурна справа № 39-32 «Протоколи засідань Ради міністрів Автономної республіки Крим, розпорядження голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (копії), матеріали щодо їх аналізу» була сформована у період з 22 січня 2007 року по 28 грудня 2007 року.

Наведений документ також спростовує висновки суду першої інстанції про те, що Кабінету Міністрів України до 2017 року не було відомо про порушення його прав, а саме про існування розпоряджень Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за №№ 1168, 1174, 1178, 1180 та 1202.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року (справа № 6-48цс15), на яку послався заявник в касаційній скарзі, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У вказаній справі суди встановили, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, укладеного від його імені іншою особою, лише у вересні 2013 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу позовної давності. Доводи відповідача про те, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення у 2005 році спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суди апеляційної та касаційної інстанцій обґрунтовано визнали таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц (провадження № 14-339цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (провадження № 14-172цс18), на які послався заявник в касаційній скарзі, зазначено, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 911/479/18, від 19 травня 2020 року у справі № 303/5411/17 (провадження № 61-13536св19), від 20 червня 2018 року у справі № 911/3023/15, на які послався заявник в касаційній скарзі, прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

Згідно з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18), на які послався заявник в касаційній скарзі, право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), на які послався заявник в касаційній скарзі, наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У справі, яка переглядається, на підставі наданих сторонами доказів, апеляційний встановив наявність підстав для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, однак відмовив в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, так як принаймні з 22 листопада 2011 року Кабінету Міністрів України було достовірно відомо про існування оспорюваних розпоряджень Київської ОДА від 02 листопада 2007 року за №№ 1168, 1174, 1178, 1180 та 1202, однак з позовом до суду позивач звернувся лише у грудні 2017 року.

При цьому висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позову не суперечать вищенаведеним правовим висновкам Верховного Суду, на які послався заявник у касаційній скарзі.

Щодо посилання заявника в касаційній скарзі на необхідність урахувати висновки викладені Верховним Судом в ухвалі від 03 грудня 2018 року у справі № 372/1807/18 (провадження № 61-47246ск18), то необхідно зауважити, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах, а не ухвалах Верховного Суду.

Таким чином, заявлена в касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованою.

Крім того, аргументи касаційної скарги про те, що оскаржувані в цій справі розпорядження Київської ОДА не були предметом розгляду та не досліджувалися у справах № 2-1567/11, № 2-1567/11, не заслуговують на увагу та не спростовують факт обізнаності як прокурора так і Кабінету Міністрів України про наявність усіх 69 розпоряджень Київської ОДА від 02 листопада 2007 року з номерами від 1141 до 1210, про що заступник Генерального прокурора України сам зазначив в позовних заявах у справах № 2-1567/11, № 2-1567/11.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду, питання обґрунтованості висновків цього суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович