ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6070/23 Справа № 201/2712/22 Головуючий у першій інстанції: Демидова С. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та виконання його умов, стягнення грошових коштів, набутих без достатньої підстави,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з даним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що позивачами на користь ОСОБА_3 перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16117,00 грн: в сумі 2000,00 грн. згідно платіжного доручення № від 27 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 1554,00 грн згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 7900,00 грн згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 2563,00 грн згідно платіжного доручення №180830PP06701862 від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ; в сумі 2100,00 грн. згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року, платник ОСОБА_2 . Згідно змісту позовної заяви, з відповідачем був підписаний договір щодо виконання ОСОБА_3 ремонту у квартирі ОСОБА_2 . Позивачами, на виконання вказаного договору, було здійснено передплату п"ятьма платежами у загальному розмірі 16177,0 грн. Правових підстав для отримання вказаних грошових коштів у відповідача не виникло, оскільки сторонами не було погодження суттєвих умов договору. Більш того, відповідач не має професійного фаху чи досвіду про технологію виконання ремонтних робіт. Відповідачем не були передані позивачам виконані роботи за договором про виконання ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 . Отже, підписаний сторонами договір несе ознаки неукладеної угоди, а правова підстава отримання коштів недостатня. Враховуючи відносини, що склалися між сторонами, позивачі вважають, що до них має бути застосовано зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Оскільки, з боку відповідача роботи позивачу передані не були, а томукошти передані йому у розмірі 16117,00 грн. є майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню. Не повертаючи сплачені позивачами грошові кошти, ОСОБА_3 порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також положення Цивільного кодексу України. Тому, позивачі просили встановити факт відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та виконання відповідачем його умов; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14017,00 грн, набуті без достатньої правової підстави; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2100,00 грн, набуті без достатньої правової підстави.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та стягнення грошових коштів, набутих без достатньої підстави, - відмовлено в повному обсязі.

З рішенням не погодились ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. ОСОБА_1 ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення у повному обсязі та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні грошових коштів, набутих без достатніх правових підстав та ухвалити нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України. Від позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 29.08.2023 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Від відповідача ОСОБА_3 29.08.2023 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з "відсутністю адвоката". Разом з тим, відповідачем не зазначено обставини поважності неявки в судове засідання особисто його; не наведені обставини "відсутності адвоката", тобто про поважність неявки представника відповідача та особисто відповідача суду не повідомлено та відповідні докази не надані. Крім того, в день судового засідання 29.08.2023 ОСОБА_3 був присутній у приміщенні Дніпровського апеляційного суду та знайомився з матеріалами справи, що підтверджується письмовою розпискою на заяві про ознайомлення з матеріалами справи 29.08.2023.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що заочним рішенням Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року у справі №201/11242/18 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти, набуті без достатньої правової підстави в сумі 14017,0 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти, набуті без достатньої правової підстави в сумі 2100,0 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн.40 коп. (а.с. 6-7).

Підставами для пред"явлення вищевказаного позову у справі №201/11242/18 було твердження про помилково сплачені кошти на неправильний розрахунковий рахунок. Внаслідок, чого відповідач безпідставно (ст. 1212 ЦК України) отримав кошти та не повернув їх позивачам.

Ухвалою Жовтневого суду м. Дніпропетровська у справі №201/11242/18 від 23 березня 2021 року відповідачу ОСОБА_3 відмовлено у перегляді заочного рішення. (а.с. 8).

Відповідач посилався на наявність між сторонами договірних відносин, а саме на укладення договору на проведення ремонтних робіт у квартирі, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриваБанк», розпискою ОСОБА_2 , смс-листуванням та показаннями свідків.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі №201/11242/18 заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 скасовано та ухвалено нове; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави - відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 528,60 грн., з кожного (а.с. 14-17). Постанова Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі №201/11242/18 набрала законної сили.

При розгляді справи №201/11242/18 апеляційним судом, зокрема, встановлено недоведеність позову про стягнення коштів ст. 1212 ЦК України; позивачами не доведено факт помилки при перерахуванні коштів, факт багаторазового перерахування коштів відповідачу саме без достатньої правової підстави.

Ухвалою Верховного Суду від 09.12.2012 року у справі №201/11242/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

На підтвердження позову у справі, яка розглядається, позивачами суду надані копії п"яти платіжних доручень.

Згідно платіжного доручення № від 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 надіслала грошові кошти в сумі 2000,00 грн. на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 9).

Відповідно до платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року ОСОБА_1 надіслала грошові кошти в сумі 1554,00 грн. на ім`я відповідача (а.с. 10).

Згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 відправила грошові кошти в сумі 7900,00 грн. на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідно до платіжного доручення №180830PP06701862 від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 відправила грошові кошти в сумі 2563,00 грн. на ім`я відповідача (а.с. 12).

Згідно платіжного доручення № від 29 серпня 2018 року ОСОБА_2 надіслав грошові кошти в сумі 2100,00 грн. на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 13).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №912/2601/19.

Згідно змісту позовної заяви, позивачі стверджують, що з відповідачем був підписаний договір щодо виконання ОСОБА_3 ремонту у квартирі ОСОБА_2 . Позивачами, на виконання вказаного договору, було здійснено передплату у загальному розмірі 16177,0 грн.; вказані кошти перераховані відповідачу п"ятьма платежами, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій. Також у позовній заяві позивачі стверджують, що відповідач не має належного професійного фаху чи досвіду щодо виконання ремонтних робіт; відповідачем не були передані позивачу виконані роботи за договором про виконання ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 (а.с. 3- 5).

Крім того, згідно змісту позовної заяви, позивачі наполягають, що підписаний з відповідачем договір щодо виконання ОСОБА_3 ремонту у квартирі ОСОБА_2 має ознаки неукладеної угоди (а.с. 3 - 5).

Однак, ні місцевому, ні апеляційному судам позивачами не надано підписаний з відповідачем (як стверджують позивачі у своїй позовній заяві) договір щодо проведення ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 . Клопотання про витребування такого доказу позивачами не заявлено. Викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема, змістом позовної заяви, апеляційної скарги.

Отже, позивачами не доведено, що підписаний з відповідачем договір (як вказано у позовній заяві) має ознаки неукладеного.

Крім того, ненадання суду копії зазначеного вище договору, який викладений у простій письмовій формі (як стверджують позивачі у позовній заяві), - виключає можливість встановлення судом факту укладення чи неукладення сторонами справи договору про здійснення відповідачем ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 , відповідно, зокрема, до умов ч. 1 ст. 901 ЦК України.

Колегія звертає увагу, що позовна вимога про встановлення факту "відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та виконання відповідачем його умов" - не підлягає задоволенню. Факт "відсутності" договору спростовується змістом позовної заяви, оскільки позивачі посилаються на підписання вищевказаного договору з відповідачем. Крім того, у позовній вимозі про встановлення факту позивачі одночасно стверджують взаємовиключні обставини: "відсутність договору ремонтних робіт" та відсутність виконання відповідачем умов договору (який начебто "відсутній").

Позовна вимога про встановлення факту "відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та виконання відповідачем його умов" є неефективним способом захисту, оскільки не призводить до відновлення прав та законних інтересів позивачів, а факт неукладення договору з відповідачем підлягав доказуванню при розгляді даного позову про стягнення грошової суми з відповідача за положеннями ст. 1212 ЦК України.

З урахуванням викладеного, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи доводи позивачів, що з відповідачем був підписаний договір на виконання ремонтних робіт у квартирі позивача ОСОБА_2 ; встановивши недоведеність позивачами твердження, що підписаний з відповідачем договір має ознаки неукладеної угоди, - колегія дійшла висновку, що позивачами не доведено наявність підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд, зокрема, зазначив, що вважає неможливим встановити "який спір вирішується". Таке твердження місцевого суду є безпідставним, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову; рішення в іншій частині - підлягає залишенню без змін.

Доводи апелянтів не свідчать про порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, які є підставами для скасування оскаржуваного судового рішенням; зводяться до незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зміни оскаржуваного судового рішення в частині правового обгрунтування відмови у задоволення позову.

Колегія наголошує, що позивачі, за наявності підстав, не позбавлені можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова