СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/5253/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновська О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Берегиня-Агро» про визнання недійсною рамкову угоду,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Берегиня-Агро» про визнання недійсною рамкову угоду, визнання недійсним договір поруки роз`єднано у самостійні провадження. Справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи в порядку, передбаченому ст. 14 ЦПК України (а.с.51-52).

03.10.2023 відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Берегиня-Агро» про визнання недійсною рамкову угоду передано у провадження судді Ул`яновської О.В.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи встановлено, що дана заява не підсудна Святошинському районному суду м. Києва з наступних підстав.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Судом встановлено, що позивач, як поручитель подав до місцевого суду позов до юридичної особи, як кредитора за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи, як зазначено у постанові ВП ВС від 02.10.2018 у справі №910/1733/18, аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 19.03.2019 у справі №904/2530/18.

Отже, спір між фізичною особою-поручителем ( ОСОБА_1 ) та кредитором-юридичною особою (АТ «ПроКредит Банк») про визнання недійсною Рамкової кредитної угоди, укладеною із юридичною особою (ТОВ АФ «Берегиня-агро»), підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналізуючи вищевикладені доводи, враховуючи предмет позову, суд приходить до висновку про передачу вказаної цивільної справи до Господарського суду Сумської області.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 27, 31, 187, 260, 353, 354, 378 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

передати цивільну справу №759/18965/23; №2/759/5253/23 за позовними вимогами ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Берегиня-Агро» про визнання недійсною рамкову угоду до Господарського суду Сумської області (40000, м. Суми, проспект Тараса Шевченка, 18/1).

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська