Справа № 643/1114/17
Провадження № 2/643/2318/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О. М.,

за участю секретаря судового засідання Волошко М. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення із зняттям з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі свого представника звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовом, в якому просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 25,90 кв.м, житловою площею 13,60 кв.м, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03.09.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» став власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 17.12.2007, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому відповідачів, які, на думку позивача, підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення із зазначеної квартири на підставі ст. 319, 321 ЦК України.

На виконання положень ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР позивач направив відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак вимога була проігнорована, тому позивач для захисту своїх прав змушений звернутися до суду.

Справа була передана до Октябрського районного суду м. Полтави на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».

Ухвалою Октябрського районний суд м. Полтави від 31.05.2023 справа передана до Московського районного суду м. Харкова.

26.06.2023 справа надійшла у провадження Московського районного суду м. Харкова, прийнята судом до провадження та призначено підготовче провадження, надано строки сторонам для подання заяв по суті.

Ухвалою суду від 14.08.2023 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення не подавав.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, те що позивач звернувся до суду у січні 2017 року, справа неодноразово передавалася із одного суду до іншого у зв`язку із зміною підсудності, тобто у учасників справи було достатньо часу для надання доказів та формулювання своєї позиції у справі, позивач, відповідачі повідомлялися про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення не подавали, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_2 , 03.09.2016 зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки квартири, серія та номер: 4860, виданого 17.12.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. Іпотекодавцями є відповідачі по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2014 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 в розмірі 49 835,06 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2012 складає 398 182,11 грн, звернуто стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014 рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2014 у справі №643/12431/13-ц змінено, скасувано в частині визначення заборгованості за кредитним договором №НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007, в частині виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в частині зняття з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших осіб та в частині стягнення судового збору. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 в розмірі 39 223,39 доларів США звернуто стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договіру купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_2 , яка зареєстрована і проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2014 рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2014 у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014 залишені без змін.

Постановою Верховного Суду України від 21.10.2015 ухвалу колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2014, рішення Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014 року в частині виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 із зняттям її з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області без надання іншого приміщення відмовити.

Отже, позивач набув право власності на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №67546534 від 07.09.2016 (а.с.6-7).

18.11.2016 відповідачам була направлена претензія, в якій представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагав від відповідачів протягом 30 днів з моменту отримання претензії добровільно звільнити приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а.с.8, 9).

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» №16523/2/0705 від 04.08.2016 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 10.08.1988; ОСОБА_1 з 12.03.2015 (а.с.10).

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщення осіб від 28.06.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , жодна особа не зареєстрована (а.с.184).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрованими/знятими з реєстрації не значаться, що підтверджується довідками ВОМІРМП УПГПР ГУДМС України в Харківській області від 04.07.2023 (а.с.187, 188).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР передбачає, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Позивачем було направлено відповідачам вимогу про добровільне звільнення квартири за адресою: АДРЕСА_1 разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання претензії із одночасним зняттям з реєстраційного обліку. Проте, як зазначає позивач, добровільно відповідачі вимогу про виселення не виконали. Відповідачами ця обставина не спростована.

Оскільки житлове приміщення, що є предметом іпотеки, було придбано відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не за рахунок кредиту (позики) банку-позивача, а на підставі свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 30.07.1999, що встановлено у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015, ухваленій у справі №643/12431/13-ц, то виселення з жилих приміщень (квартири) можливо лише з одночасним наданням іншого постійного жилого приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду №307/1023/16-ц від 10.01.2018.

За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, а тому суди дійшли до правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Позивачем заявлено вимогу про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку в органі МВС України є необґрунтованою, оскільки відповідачі зареєстрованими за адресою спірної квартири не значаться.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та покладається на позивача у зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.2,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення із зняттям з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського районного суду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 .

Суддя О. М. Тимош