ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 630/646/17
Номер провадження 22-ц/818/1835/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 травня 2023 року в складі судді Зінченка О.В. у справі № 630/646/17 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19 травня 2010 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8100 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 31 липня 2017 року складає 112 438, 69 грн., з яких: 7894,84 грн заборгованість за тілом кредиту, 100 843, 71 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 3700 пеня та комісія.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 травня 2010 року в розмірі 105 894,98, з яких 7894,98 грн тіло кредиту, 98 000 грн відсотки за користування кредитом, а також судові витрати у розмірі 1600 грн.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 січня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 14 грудня 2022 року вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду.

ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бабій Л.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву посилався на правові висновки, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Позивачем не надано доказів укладення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові. Матеріали справи не містять даних, яка саме кредитна картка та з яким кредитним лімітом та тарифним планом отримана Відповідачем.

Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, якими обґрунтовується позов, відповідачем не підписані.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 30 травня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів погодження сторонами умов кредитного договору. Надані банком Умови та Правила не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема наявності у позичальника зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом.

08 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, Банк просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 19 травня 2010 року відповідачу відкрито картковий рахунок та видано карту, на якій встановлено кредитний ліміт у розмірі 8100 грн. ОСОБА_1 активно користувався карткою, звертався за її перевипуском, використував кредитні кошти та частково погашав заборгованість, що свідчить про його погодження з умовами кредитування, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність існування кредитних відносин є помилковими та не відповідають фактичним обставин.

Відповідачем не надано доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також того, що він не знав про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості Відповідачем не спростовано.

Крім того, суд першої інстанції не урахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі № 923/760/18, та від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц.

25 вересня 2023 року представником ОСОБА_1 адвокатом Шпіньовою О.М. подано додаткові пояснення, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначав, що між сторонами не було укладено договору приєднання, оскільки йому не було відомо про умови надання кредиту, відсотків за кредитом, умови та строки повернення кредиту та кредитного ліміту по картці. Оскільки Банк не довів факту укладення кредитного договору, то у нього не виникло зобов`язання про повернення кредитного ліміту та відсотків по ньому.

Виписка по рахунку не є належним доказом про наявність заборгованості по його картці. З наданої позивачем виписки по рахунку неможливо встановити її належність саме до картки, яка була отримана відповідачем на підставі заяви від 19 травня 2010 року. Виписка лише містить інформацію про рух коштів за картковим рахунком, однак не містить інформації, що вказаний рахунок відноситься саме до картки «Універсальна». Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 28 вересня 2023 року, надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи, отримано: АТ КБ «ПриватБанк» 21 вересня 2013 року, ОСОБА_1 22 вересня 2023 року (а.с.11- 14, т.2).

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шпіньової О.М. надійшла заява про слухання справи у відсутність сторони відповідача.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 19 травня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним підписано анкету заяву від 19 травня 2010 року. Відповідно до анкети заяви ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.12)

У анкеті-заяві від 19 травня 2010 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що він ознайомився та згоден з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами банку.

За розрахунком Банку станом на 31 липня 2017 року у відповідача наявна заборгованість, яка складає 105 894,98 грн, з яких 7894,98 грн - заборгованості за тілом кредиту, 98 000 грн - заборгованості за відсотками.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У самій заяві позичальника від 19 травня 2010 року процентна ставка не зазначена. Доказів, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, які долучено до позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, матеріали справи не містять.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 травня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 листопада 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких обставин судова колегія не вбачається підстав для стягнення процентів.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 активно користувався карткою, до 23 травня 2011 року не мав від`ємного балансу на рахунку. В подальшому внаслідок активного користування карткою заборгованість по картці збільшувалась та станом на 03 червня 2013 року загальний баланс становив (- 8285,10 грн), з яких 1329,59 грн нараховані відсотки, 6955,51 грн фактично витрачені кошти, які мали бути стягнуті з відповідача.

Проте, як вбачається з виписки по картці, останнє внесення коштів ОСОБА_1 було здійснено 07 березня 2013 року, операцію по рахунку зняття готівки була проведена 31 травня 2015 року. Позов Банком до суду пред`явлено у листопаді 2017 року.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За правилами частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс180)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови).

Встановивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 здійснив у 2013 році, а з позовом до суду банк звернувся у листопаді 2017 року судова колегія вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі в суді першої інстанції.

За таких обставин підстави для задоволення позову у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту відсутні у зв`язку з пропуском позовної давності.

Між тим, судом першої інстанції у позові АТ КБ «ПриватБанк» відмолено за його недоведеністю.

Отже, рішення суду підлягає зміні в частині викладення мотивів залишення позову АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SeryavinandOthers v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд фактично залишив апеляційну скаргу без задоволення, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст.368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 травня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина