Ухвала

28 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 183/5433/13-ц

провадження № 61-13931ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року у справі за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Українська Інноваційна Компанія», приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся

до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрінбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено.

Не погодившись з ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргуФонду гарантування вкладів фізичних осіб

залишено без задоволення. Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року залишено без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновками якої погодився апеляційний суд, мотивована тим, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено правонаступництво банку у разі його ліквідації. Норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять положень щодо визнання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правонаступником банківської установи, у тому числі, у зв`язку з проведенням ліквідації останньої. Отже, незалежно від того, чи проведена ліквідація банку, чи ні, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку у відповідності до положень чинного законодавства України, оскільки він здійснює лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

25 вересня 2023 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня

2023 року,ухвалити нове рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про заміну сторони виконавчого провадження не було враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16, щодо правового статусу ПАТ «Укрінком», та не взято до уваги положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13 травня 2020 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на несвоєчасне отримання повного тексту постанови суду апеляційної інстанції і введення в Україні воєнного стану.

Враховуючи наведені заявником обставини і надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними. Заявлене клопотання підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження - поновленню на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною третьою статті 2 ЦПК України встановлено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права; обов`язковість судового рішення. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Оскільки виконання рішення суду є стадією цивільного процесу, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначених ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до приписів статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

За змістом цієї норми права суд при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження має пересвідчитися, що особа, яка звертається із такою заявою, відноситься до переліку осіб, визначених частиною другою статті 442ЦПК України, а до заяви додано документи, які підтверджують правонаступництво сторони виконавчого провадження.

У зв`язку із заміною боржника або стягувача відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним боржником або стягувачем проводиться відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та норм ЦПК України за заявою заінтересованої особи зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього боржника або стягувача всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі, й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Згідно із частиною сьомою статті 104 ЦК України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі постанови правління НБУ від 24 грудня 2015 року № 934 ПАТ «Український інноваційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено рішення від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

22 березня 2016 року правлінням НБУ на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Укрінбанк» ухвалено постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк»», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду ухвалено рішення № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Процедура ліквідації ПАТ «Укрінбанк», як і виконавче провадження № 56446834, не завершені.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено визнання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правонаступником банківської установи у зв`язку з проведенням ліквідації останньої.

Незалежно від того, чи проведена ліквідація банку, чи ні Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку у відповідності до положень чинного законодавства України, оскільки він здійснює лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 вересня

2020 року у справі № 334/8020/18 (провадження № 61-7616св20), від 20 жовтня 2020 року у справі № 334/401/14 (провадження № 61-11495св20), від 25 лютого 2021 року у справі № 333/4351/18 (провадження № 61-5924св20), від 02 червня 2022 року у справі № 908/1174/17, від 19 жовтня 2022 року у справі

№ 161/8815/13-ц (провадження № 61-5736св22), від 10 травня 2023 року у справі № 442/8065/21 (провадження № 61-11260св22).

Таким чином Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не замінює стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення про стягнення коштів на користь банку.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку

про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень. Правильність застосування судами вказаних вище норм не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною другою статті 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк на касаційне оскарження ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року у справі за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Українська Інноваційна Компанія», приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович