РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/264/23

Провадження №2/568/116/23

03 жовтня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області:

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.,

за участю предствника позивача адвоката Ковальчука А.В. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу 568/264/23

за позовом АТ КБ "ПриватБанк"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.03.2008 р. між сторонами укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 43438,19 доларів США терміном до 25.03.2028 р. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем станом на 29.12.2022 р. в сумі 271887,14 доларів США, яка складається: 36353,36 доларів США - тіло кредиту з урахуванням суми дострокового погашення, 51113,23 грн. - заборгованість по відсоткам, 2038,78 доларів США - комісія за користування кредитом, 182381,77 доларів США- пеня.

Ухвалою від 08.03.2023 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами від 04.04.2023 р., 02.05.2023 р., 16.05.2023 р., 30.05.2023 р., 20.06.2023 р., 04.07.2023 р. відкладено підготовче засідання.

Ухвалою від 29.08.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні від 19.09.2023 р. оголошено перерву.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що ОСОБА_1 порушила умови договору в частині повернення кредитних коштів, а тому просить достроково стягнути з неї тіло кредиту та заборгованість, яка виникла станом на 29.12.2022 р.

В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційному сайті Судова влада.

Відповідно до ст. 223 ЦПК суд дійшов висновку про розгляд справи без участі відповідача.

Судом встановлено, що 24.03.2008 р. між АТ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №LVВ0GА, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати кредитні кошти відповідачу готівкою через касу в розмірі 43438,20 доларів США строком до 24.03.2028 р. на наступні цілі: 34950 доларів США на споживчі цілі, 8422,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів - 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 Договору.

Пунктом 3.2 Договору визначено порядок погашення заборгованості, а саме: насамперед відшкодування витрат (збитків) банку згідно з пунктом 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі - пені, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту, частина суми, що залишилася.

Періодом сплати вважається період з 25-30 число кожного місяця (п. 8.1).

Позичальник зобов`язався повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані в п. 8.1 (п. 8.1.1).

Пунктом 8.1.2 Договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту, відсотків, пені - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Сторонами підписаний Додаток № 1 до договору, яким узгоджена загальна вартість кредиту. Додатком передбачено, що кредит надається під заставу житла, вартість нерухомості 49932 доларів США, початковий внесок 14982 доларів США, сума кредиту 34950 доларів США. Передбачено, що кредит погашається рівними платежами в сумі 400,87 долів США, реальна процентна ставка 12,59 % та винагород 61258,80 (а.с. 12).

Крім того, сторонами підписаний Додаток № 2 до договору, яким встановлено графік сплати кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом щомісяця рівними частинами, строком до 24.03.2028 р. (а.с. 13).

На виконання умов кредитного договору Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти 34950 доларів США, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 від 24.03.2008 р., меморіальним ордером від 24.03.2008 р. (а.с. 15) та витягом заборгованості по рахунку за кредитним договором ОСОБА_1 (а.с.12).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла станом на 29.12.2022 року в сумі 89899 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом з урахуванням суми дострокових платежів 36353,36 доларів США (фактично отримані кошти та страховий платіж); за відсотками 51113,23 доларів США; 2038,78 доларів США комісія; пеня за період 02.09.2008р. по 03.03.2009 р. 393,63 доларів США.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору (24.03.2008 року) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2023р. справа №564/282/16-ц.

В своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зробила висновок про те, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року при вирішенні справи № 553/1501/15-ц (провадження № 14-50цс22).

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог банку про дострокове стягнення кредитної заборгованості, строк вимоги за якою на час подання позову ще не настав.

З наданих позивачем документів, а саме: розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що позивач наполягає на достроковому стягненні суми кредитного зобов`язання, яка становить 18689,45 доларів США.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що на виконання кредитного договору Банком надано відповідачу кредитні кошти в сумі 34950 доларів США, що підтверджується ордером-розпорядження №1 від 24.03.2008 р., меморіальним ордером від 24.03.2008 р. та витягом по рахунку ОСОБА_1 .

Оскільки, позичальником порушено грошове зобов`язання щодо своєчасної сплати коштів частинами, яке передбачене графіком погашення кредиту, враховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 16260,55 доларів США, яка утворилась станом на 29.12.2022 р.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті страхового платежу, суд враховує наступне.

Згідно п. 8.1 Договору, Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 24.03.2008 р. по 24.03.2028 р. включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 43438,2 доларів США на наступні цілі: у розмірі 34950 доларів США на споживчі цілі, 8488,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

Відповідно до пункту 2.1.3 кредитного договору позичальник доручив банку щорічно перераховувати суму кредитних коштів, що необхідні для сплати страхових платежів на рахунки страхової компанії, у випадку, якщо позичальником не будуть надані документи, що підтверджують сплату страхових платежів. Сторони передбачили, що якщо кредит видано в іноземній валюті, то позичальник доручає банку одержати готівкою з каси банку суму іноземної валюти, необхідної для сплати чергового страхового платежу, здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку, отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу.

Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту, вона вважається простроченою і позичальник зобов`язується сплатити пеню, відповідно до п. 5.1 Договору (п. 2.2.7).

Проте, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження виплати Банком відповідачу страхового платежу в сумі 8488,20 доларів США або отримання відповідачем коштів в сумі 8488,20 (1403,36) доларів США у інший спосіб; доказів резервування коштів для оплати страхових сум у вказаному розмірі або погоджений з банком Договір страхування, як передбачено умовами Договору.

Крім того, детальний опис загальної вартості кредиту, що узгоджений в Додатку № 1, також не передбачає кредитних коштів на сплату страхових платежів ( а.с.12). У матеріалах справи міститься лише ордер-розпорядження №1 від 24.03.2008 р. про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів по кредиту 34950 грн. (а.с. 15), будь-які інші бухгалтерські документи щодо виплати відповідачу суми на погашення страхового платежу суду не надані.

А відтак, Банк не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що він сплатив відповідачу страховий платіж або докази того, що Банк самостійно сплатив такий страховий платіж від імені відповідача, у зв`язку з чим збільшив загальний розмір поточної заборгованості на 1403,36 доларів США.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового платежу задоволенню не підлягають.

Аналогічний правовий висновок закріплений в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року справі № 1003/13045/12.

Судом встановлено, що 24.03.2008 у між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №LVВ0GА, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти готівкою через касу в розмірі 43438,20 доларів США строком до 24.03.2028 р. на наступні цілі: 34950 доларів США на споживчі цілі, 8422,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів - 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 Договору.

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній момент укладення кредитного договору, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору (частини п`ять, шість статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Зокрема, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів». Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, умовами кредитних договорів №LVВ0GА, якими передбачено сплату позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, суперечать положенням ст.11, частинам п`ять, шість статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №524/5152/15-ц від 09.12.2019 р., в постанові Верховного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц

Враховуючи наведене, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 2038,78 доларів США заборгованості по комісії.

Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами Договору сторони узгодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості.

Оскільки судом встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 на виконання умов договору сплатила 12324,31 доларів США, які на підставі п. 3.2 Договору зараховані банком в рахунок погашення заборгованості по відсоткам, пені та комісії.

Оскільки умови договору в частині сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 Договору є нікчемними з моменту укладення договору, тому сплачені відповідачем 57,27 доларів США в рахунок погашення заборгованості по комісії, на підставі п. 3.2 Договору слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості по відсоткам.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 51055,96 доларів США відсотків за користування кредитом за період 24.03.2008 р. по 25.12.2022 р.

У пунктах 5.1, 5.2., 8.4 договору передбачена неустойка при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту у вигляді пені в розмірі 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Чинним законодавством встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Дія Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц№.

Пунктом 5.1 кредитного договору сторони визначили, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який визначений у пункті 8.4 Договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

У пункті 8.4 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Отже кредитним договором, укладеним між сторонами не передбачено стягнення пені за прострочення сплати кредиту в іноземній валюті, тому стягнення пені у доларах США є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.10.2022 р. у справі № 566/1073/20.

В силу вимог ст. 267 ЦК України суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, однак, відповідачка з заявою про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції не зверталася.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 67316,51 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 29.12.2022 р. в сумі 67316,51 доларів США, з яких: 16260,55 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 51055,96 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 36916,3 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: АТ КБ "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Повний текст рішення виготовлений 03.10.2023 р.

Суддя А.О. Сільман