Справа № 671/1098/23
Провадження № 2/671/343/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 р. м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючий суддя Никифоров Є. О.,

секретар судового засідання Козак Г. А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представників сторін: позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав.

На обґрунтування позову вказано, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.07.2021, що підтверджується копією вказаного рішення. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач 30.07.2022 уклала новий шлюб з ОСОБА_5 та взяла прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.07.2022, що видане Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Від спільного з відповідачем подружнього життя у нас народилося троє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Купільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області зроблено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_1 від 18.09.2014 року, донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зроблено відповідний актовий запис № 171 та видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_2 від 15.06.2016 року та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зроблено відповідний актовий запис № 172 та видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_3 від 15.06.2016 року.

Позивач посилається на те, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляв та наразі не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом їх здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми взагалі; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей.

Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач ОСОБА_4 вживав алкогольні напої, життя з ним було нестерпним. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вживання алкогольних напоїв та насилля в сім`ї. Відповідач жодного разу не відвідував лікаря та не цікавився здоров`ям дітей.

Позивач вказує, що ОСОБА_10 відвідує і є ученицею 3 класу Купільського ліцею, ОСОБА_11 є ученицею 1 класу Купільського ліцею та ОСОБА_12 є учнем 1 класу Купільського ліцею, що підтверджується довідками та характеристиками дітей, але жодного разу відповідач не поцікавився навчанням та шкільним життям дітей.

Відповідач взагалі не цікавиться дітьми, що вони їдять чи мають у що одягнутися. Діти знаходяться на повному утриманні позивача.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення від виховання дітей батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного, ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що в квітні 2021 між нею та відповідачем стався конфлікт в ході якого відповідач її ображав нецензурною лайкою, шарпав за одяг, погрожував фізичною розправою. Відповідач наступного дня забрав свої речі та виїхав з будинку де вони разом проживали. З того часу шлюбні стосунки та спілкування було припинено. Відповідач продовжував погрожувати їй по телефону в зв`язку з чим вона заблокувала його номер та соціальні мережі. З приводу погроз до поліції не зверталася. З позовом до відповідача про стягнення аліментів також не зверталася оскільки ОСОБА_4 обіцяв їх платити добровільно, однак, з моменту припинення шлюбних стосунків ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Відповідач не спілкується з дітьми, не провідує їх, не цікавиться їх навчанням, станом здоров`я. Після того, що сталося між нею та відповідачем, діти бояться батька, негативно реагують, коли про нього згадують. Підтвердила, що коли відповідач через спільну знайому передавав їх гроші вона відмовилася їх прийняти.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що після припинення шлюбних стосунків позивач дійсно заблокувала його номер та соціальні мережі, а тому він не мав можливості спілкуватися з дітьми, хоч бажав цього. Протягом трьох місяців він працював за кордоном та після повернення в Україну намагався передати гроші для дітей через спільну з позивачем знайому, однак ОСОБА_1 відмовилася їх прийняти. За цей час дітей бачив лише раз, коли вони були в гостях у тітки. Позивач до нього з проханням про надання матеріальної допомоги не зверталася. Він особисто не звертався до органів опіки та піклування з приводу перешкод в спілкуванні з дітьми, оскільки працював за кордоном, а з 25.02.2022 призваний на військову службу під час мобілізації та проходить службу по теперішній час.

Представник органу опіки та піклування зазначила, що відповідно до наданого висновку підстав для позбавлення батьківських прав не вбачається.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та з квітня 2021 року припинили шлюбні стосунки.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.07.2021 було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

Після розірвання шлюбу з відповідачем 30.07.2022 уклала новий шлюб з ОСОБА_5 та взяла прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.07.2022, що видане Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Купільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області зроблено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_1 від 18.09.2014 року, донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зроблено відповідний актовий запис № 171 та видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_2 від 15.06.2016 року та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зроблено відповідний актовий запис № 172 та видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_3 від 15.06.2016 року.

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю.

ОСОБА_1 з позовом про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей не зверталася.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.02.2012 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 178 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 102,00 грн.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 20.05.2014 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 7 діб.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 19.03.2013 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 грн.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.02.2018 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 23.02.2022 провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом також встановлено, що з 25.02.2022 відповідач призваний на військову службу під час мобілізації та проходить службу по теперішній час, що підтверджується довідкою начальника сьомого відділу Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.05.2023.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Війтовецької селищної ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням № 74 від 19.06.2023, немає достатніх фактів для позбавлення батьківських прав.

Під час розгляду справи допитано в якості свідка ОСОБА_14 , яка надала показання про те, що сторони дійсно припинили шлюбні стосунки через поведінку відповідача, що навесні 2021 року побив ОСОБА_1 , але особисто свідком цього вона не була. Після припинення шлюбних стосунків відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоч останні її потребують, не спілкується з дітьми. Про це їй неодноразово казали ОСОБА_1 .

Відповідно до показань свідка ОСОБА_5 останній перебуває в шлюбі з позивачем з 30.07.2022. Він особисто не був проти щоб діти ОСОБА_1 бачилися з батьком, але при умові, що вони цього будуть хотіти. Діти при згадці про батька засмучуються. Йому відомо, що ОСОБА_4 хотів бачитися з дітьми, але при цьому погрожував та висував свої вимоги. Тому ОСОБА_1 заблокувала його телефон. Він був проти щоб ОСОБА_1 зверталася з вимогами про стягнення аліментів з колишнього чоловіка.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_15 вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 та проживають в м. Миколаєві. Після розірвання ОСОБА_4 шлюбу з ОСОБА_1 останній мав намір бачитися з своїми дітьми, намагався з ними зв`язатися, але позивач чинила перешкоди в цьому, оскільки заблокувала його телефон і соціальні мережі. Вона особисто намагалася встановити контакт з позивачем, однак вона заблокувала і її. В червні 2023 вони з чоловіком поїхали в с. Гайдайки щоб чоловік провідав дітей, але вдома нікого не виявилося. З вересня по грудень 2021 року ОСОБА_4 працював в Чехії та після повернення в Україну намагався передати ОСОБА_5 гроші для дітей через знайому, але позивач відмовилася їх прийняти.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_16 він є батьком відповідача, а ОСОБА_17 його колишня невістка. ОСОБА_4 з ОСОБА_1 розірвали шлюб близько 1,5 роки тому. ОСОБА_4 намагався контактувати з дітьми, зокрема, він приїжджав в с. Гайдайки, але вдома нікого не було. Також підтвердив, що ОСОБА_4 намагався передати ОСОБА_1 гроші для дітей через знайому, але позивач відмовилася їх прийняти.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в частині першій статті 164 СК України, якою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення особи від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18), вказано, що: «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

В даній справі суд встановив, що після розірвання шлюбу з позивачем відповідач не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням та поведінкою дітей, які є учнями Купільського ліцею, що підтверджується довідками та характеристиками вказаного закладу. Відповідач також не супроводжував дітей на прийомі у лікаря-педіатра, що підтверджується довідками-характеристиками. За допомогою засобів зв`язку чи іншим чином відповідач з дітьми не спілкувався, разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого та винного нехтування батьком своїми обов`язками відносно дитини.

Суд враховує, що відсутність такого спілкування зумовлена об`єктивними причинами: перебування відповідача на роботі за кордоном в період з вересня по грудень 2021 року, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_15 , та призовом відповідача до складу Збройних Сил України з 25.02.2022 року в зв`язку з мобілізацією, а також поведінкою позивача, яка уникала контактів з відповідачем шляхом блокування його телефону, соціальних мереж, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що відповідач намагався надати матеріальну допомогу на утримання дітей в кінці 2021 року, однак позивач свідомо відмовилася приймати таку допомогу, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Цього факту позивач не заперечувала. Позивачем, в свою чергу, не надано доказів, що вона зверталася до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги на утримання дітей, при цьому, з пояснень позивача та свідка ОСОБА_5 вбачається, що позивач свідомо відмовлялася вимагати надання матеріальної допомоги від відповідача.

Суд враховує, що відповідач намагався спілкуватися з дітьми, про що свідчить факт його приїзду в с. Гайдайки в червня 2023 року, підтверджений показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у їхньому вихованні, який не може бути повною мірою реалізований унаслідок відносин, що склалися між колишнім подружжям, та проживання дитини в новій сім`ї разом з вітчимом.

Суд погоджується х висновком виконавчого комітету Війтовецької селищної ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням № 74 від 19.06.2023, що встановив відсутність достатніх фактів для позбавлення відповідача батьківських прав. Орган опіки та піклування не встановив, зокрема, що відповідач зловживає алкогольними напоями, наркотичними речовинами, чи допустив поведінку, що негативно вплинула на дітей.

Надані позивачем постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності від 14.02.2012, 19.03.2013, 20.05.2014, 13.02.2018, на переконання суду, не свідчать про асоціальну поведінку відповідача, крім того, суд враховує, що з моменту вчинення цих правопорушень минуло більше п`яти років.

Щодо постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 23.02.2022 то провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому, вину відповідача у вчиненні даного адміністративного правопорушення не встановлено.

Суд виходить з того, що наведені вище правові норми передбачають, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною й за таких обставин робить висновок, що про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Отже, в задоволенні позову ОСОБА_17 суд відмовляє у зв`язку з його необґрунтованістю.

Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України та покладає їх на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтею 9 Конвенції про права дитини, статтею 164 СК України, статтями 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Є. О. Никифоров

Повний текст рішення виготовлено 05.10.2023.