Провадження № 2/686/3620/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Хмельницьке обласне управління про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Хмельницьке обласне управління про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказала, що в період з 16.04.1984 по 10.04.2023 працювала у філії Хмельницьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України». 10.04.2023 позивачка звільнена у зв`язку із скороченням штату. При проведенні розрахунку при звільненні позивачці не виплачено компенсацію за невикористану соціальну відпустку як одинокій матері, у зв`язку 12.04.2023 позивачка звернулась до АТ «Державний ощадний банк України» із заявою про виплату компенсації, яка залишена відповідачем без задоволення. Крім цього зазначила, що працівниками відповідача не роз`яснювалась позивачці інформація щодо надання документів для підтвердження статусу одинокої матері, просить суд визнати позивачку одинокою матір`ю, яка виховує дитину без батька і утримує дитину сама, визнати відсутність участі батька ОСОБА_2 у вихованні та утриманні дитини, зобов`язати філію Хмельницьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» нарахувати та виплатити позивачці компенсацію за щорічну додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері, яка виховує і утримує дитину-інваліда сама.

18.05.2023 позивач подала позову заяву в новій редакції, та просила стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Хмельницьке обласне управління на користь позивачки заборгованість по невиплаченій компенсації за щорічну додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, як особі яка виховує і утримує дитину інваліда з дитинства до 18 річного віку, в сумі 141203,25 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

15.06.2023 представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» подав відзив на позов, де вказав, що для отримання додаткової соціальної відпустки жінка, яка дійсно виховує сама дитину (без батька) має подати роботодавцю наступні документи: копію свідоцтва про народження дитини та документ (я), який (і) підтверджував (ли) би те, що батько не бере участі у вихованні дитини.

При цьому, для підтвердження права на такого роду відпустки, роботодавцю має бути надано будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджував би відсутність участі батька у вихованні дитини.

Згідно з Листом від Міністерства соціальної політики України від 30.05.2014 р. №193/13/123/-14, для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Зокрема, одним із таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи (садочку) про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

Також слід зазначити, що з огляду на те, що соціальна додаткова відпустка, передбачена ст. 19 Закону України «Про відпустки», надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

З огляду на вказане, право на отримання додаткової соціальної відпустки, жінкою як одинокою матір`ю, виникає з 18.11.2004 до досягнення дитиною 18 років за умови надання роботодавцю копії свідоцтва про народження дитини та документ (и), який і підтверджував (ли) би те, що батько не бере участі у вихованні дитини.

Позивачем не надано жодного будь-якого офіційно складеного, оформленого ті засвідченого в установленому порядку документу, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини в період до досягнення сином ОСОБА_4 18 років.

Згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 06.11.1996 відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, батьком сина позивачки - ОСОБА_5 , вказано - ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 129 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства та з свідоцтва про народження сина позивачки не вбачається набуття позивачкою статусу одинокої матері, так як запис про батька наявний.

З урахуванням того, що як у матеріалах справи, так, і у розпорядженні банку відсутні, достатні та допустимі докази того, що позивач має право на отримання додаткової соціальної відпустки, як одинока мати, то у банку відсутній обов`язок надання позивачці такої відпустки, та як наслідок виплати компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері.

Водночас зауважує, що згідно особової картки обліку кадрів, заведеної у банку відносно позивачки, вбачається, що остання отримувала додаткову відпустки як одинока матір, без достатніх на те підстав. При цьому, позивач жодним чином у позовній заяві не згадує про те, що отримувала додаткову відпустку як одинока матір за попередні роки, а саме за 2004, 2005, 2006, 2007 та 2008.

Так, згідно наказу №719в-вк від 16.11.2007 ОСОБА_6 було надано додаткову відпустку як одинокій матері за 2004 рік в кількості 7 днів з 17.11.2007 по 23.11.2007, згідно наказу №22в-вк від 07.08.2009 позивачці надавалась така ж відпустка за 2005 рік в кількості 7 днів з 21.08.2009 по 28.08.2009 та за 2006 рік з 29.08.2009 по 04.09.2009.

Також з 17.02.2015 по 23.02.2015 ОСОБА_6 перебувала у відпустці, яка надавалася їй як одинокій матері за 2007 рік згідно наказу № 210в-вк від 17.02.2015.

Окрім того, згідно наказу №499в-вк від 17.04.2015, позивачці надавалася соціальна відпустка, як одинокій матері за 2008 рік з 18.04.2015 по 24.04.2015.

При цьому звертає увагу, що позивачка не надала суду доказів того, що вона, в подальшому, під час роботи у банку, а також на час звільнення, надавала роботодавцю документи, які визначені законодавством для підтвердження статусу одинокої матері, а також, що за час перебування у трудових відносинах з банком вона зверталася до роботодавця до дати звільнення із займаної посади із заявою про надання соціальних відпусток як одинокій матері за інші роки, право на які, як стверджує ОСОБА_6 , вона має, та компенсацію за які просить стягнути із АТ «Ощадбанк».

Також відсутні докази того, що позивачка, при затвердженні графіків відпусток, зокрема на 2019- 2023 роки, які збереглися в особовій справі ОСОБА_6 , подавала до банку документи на підтвердження статусу одинокої матері, яка виховує сама дитину (Висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 21.12.2020 у справі № 520/2226/19).

З огляду на те, що позивач за час перебування у трудових правовідносинах із АТ «Ощадбанк» після 2015 року не зверталася до роботодавця із заявою про надання соціальної відпустки як одинокій матері, щорічно не надавала документів для підтвердження статусу одинокої матері, як і не надала таких документів і під час звільнення із займаної посади. Банк не може нести відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, з огляду на відсутність вини, як обов`язкової складової покладення відповідальності за неналежне виконання трудових правовідносин.

При цьому зауважив, що згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.12.2020 у справі № 520/2226/19 у подібних правовідносинах, у роботодавця не виникає обов`язок виплати компенсації за невикористану відпустку у тому разі, якщо працівник належним чином не повідомив про наявність підстав для надання такої відпустки. Обов`язок оформлення таких документів лягає на працівника, а не на роботодавця.

Окрім того, зважаючи на відсутність підстав для стягнення із банку компенсації за невикористану додаткову відпустку як одинокій матері і - одночасно відсутні правові підстави для задоволення судом іншої заявленої ОСОБА_6 позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як така вимога є похідною.

Крім цього зазначив, що філія - Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» не може бути відповідачем у даній справі в силу заборони прямої норми процесуального закону та правовим висновкам Верховного Суду, що вказує на неналежність відповідача у справі.

Чинне законодавство не передбачає звернення до суду для встановлення факт наявності статусу однакої матері.

Такого роду статус жінка набуває автоматично при наявності відповідних умов регламентованих чинним в Україні законодавством.

Водночас, в разі невизнання або оспорення третіми особами наявного статусу одинокі матері, остання має право захисту, в т.ч. й шляхом звернення до суду про спонукання до виконання гарантій, встановлених одинокій матері, в т.ч. й зобов`язанні із виплат роботодавцем відповідної компенсації за невикористану соціальну відпустку при звільненні, а не звертатися із позовом про встановлення факту набуття статусу одинокої матері.

Крім того, син позивачки ОСОБА_4 , наразі, не є дитиною, в розуміння чинного в Україні законодавства, так як йому є повних 26 років, а правовий статус дитини має особа до досягнення повноліття, тобто до 18 років (ст. 6 Сімейного кодексу України).

Зазначене вище вказує про неналежний спосіб захисту, обраного позивачкою у дані справі, що, в свою чергу, є самостійною підставою для відмови у задоволенні такого роду позовної вимоги.

Позивачкою, всупереч норм процесуального права не надано жодного належного, достатнього та обґрунтованого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 , будучи батьком ОСОБА_5 не приймав участі у вихованні та утриманні останнього, а тому з огляду на принцип диспозитивності, встановленої ст. 13 ЦПК України, такого роду позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на її (вимогу) бездоказовість, просить в позові відмовити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 023079, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 має інвалідність з дитинства до 18 років, без терміново.

10.04.2023 ОСОБА_6 звільнено із посади головного фахівця сектору оплати праці відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, згідно наказу №146-к.

12.10.2023 ОСОБА_6 звернулась до начальника філії Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк» із заявою про виплату компенсації за невикористані відпустки як одинокій матері на підставі ст. 19 Закону України «Про відпустки».

Листом АТ «Ощадбанк» від 18/.04.2023 № 21/1.1.21-06/36 ОСОБА_6 повідомлено, що протягом перебування у трудових відносинах з АТ «Ощадбанк» нею не надавались підтверджуючі документи для отримання додаткової відпустки як одинокій матері, відповідно правових підстав для нарахування і виплати компенсації при звільненні не має.

Звертаючись до суду ОСОБА_6 в позовній заяві вказала, що їй не виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку як одинокій матері за період з 01.09.2002 по 30.09.2019 із розрахунку 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів щорічно.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР).

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР введений в дію постановою Верховної Ради України 505/96-ВР від 15.11.1996, з 01.01.1997.

Згідно п. 3 постанови Верховної Ради України від 15.11.1996 № 505/96-ВР передбачено, що до приведення законодавства у відповідність з Законом України «Про відпустки» застосовуються закони та інші нормативно-правові акти у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» в редакції станом на 01.01.1997 жінці, яка працює і має двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда, за її бажанням щорічно надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів без урахування вихідних.

Відповідно до Закону України від 22.10.2004 № 2128-IV, який набрав чинності 18.11.2004 частина 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» доповнена словами «одинокій матері», у зв`язку з чим, починаючи з 18.11.2004 одинока мати, яка виховує дитину сама без батька, має право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 7 календарних днів без урахування вихідних.

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 14 календарних днів (ч. 2 ст. 19 Закону № 504/96-ВР).

Відповідно до Закону України від 19.05.2009 N 1343-VI, який набрав чинності 01.01.2010 до статті 19 Закону України «Про відпустки» внесено зміни, зокрема у частині першій слова і цифру "відпустка тривалістю 7 календарних днів" замінено словами і цифрами "відпустка тривалістю 10 календарних днів", у частині другій цифри і слова "14 календарних днів" замінено

цифрами і словами "17 календарних днів".

Таким чином, в період з 01.01.1997 по 18.11.2004 жінці, яка працює та має дитину інваліда за її бажанням надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів без урахування вихідних.

В період з 18.11.2004 по 01.01.2010 додаткова соціальна відпустка надавалась тривалістю 7 календарних днів, жінці, яка мала декілька підстав для додаткової оплачуваної відпустки, при наданні такої відпустки загальна тривалість не могла перевищувати 14 календарних днів.

В період з 01.01.2010 по теперішній час додаткова соціальна відпустка надавалась тривалістю 10 календарних днів жінці, яка мала декілька підстав для додаткової оплачуваної відпустки, при наданні такої відпустки загальна тривалість не могла перевищувати 17 календарних днів.

Так, згідно наказу №719в-вк від 16.11.2007 ОСОБА_6 надано додаткову відпустку як одинокій матері за 2004 рік в кількості 7 днів з 17.11.2007 по 23.11.2007, згідно наказу №22в-вк від 07.08.2009 позивачці надавалась така ж відпустка за 2005 рік в кількості 7 днів з 21.08.2009 по 28.08.2009 та за 2006 рік з 29.08.2009 по 04.09.2009.

Також з 17.02.2015 по 23.02.2015 ОСОБА_6 перебувала у відпустці, яка надавалася їй як одинокій матері за 2007 рік згідно наказу № 210в-вк від 17.02.2015.

Окрім того, згідно наказу №499в-вк від 17.04.2015, ОСОБА_1 надавалася соціальна відпустка, як одинокій матері за 2008 рік з 18.04.2015 по 24.04.2015.

За 2008, 2009 роки ОСОБА_6 надавалась відпустка як матері, яка має дитину-інваліда тривалістю 7 календарних днів щорічно, за 2009, 2010, 2011, 2012 роки ОСОБА_6 надавалась щорічно соціальна відпустка, як матері, яка має дитину-інваліда, тривалістю 10 календарних днів.

За період 2013,2014 р.р. ОСОБА_6 виплачено компенсацію за невикористану соціальну відпустку як матері, яка має дитину-інваліда, при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 вказала, що за період роботи її сімейне становище не змінювалось, в особовій картці зазначено, що вона незаміжня, і оскільки роботодавцем надавалась їй соціальна відпустка як одинокій матері, то її право на таку відпустку визнавалось, а тому не потребувало додаткового підтвердження.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження НОМЕР_1 , виданого 06.11.1996 відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, батьком сина позивачки - ОСОБА_5 , вказано - ОСОБА_2 .

А тому, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері в даному випадку є: виховання та утримування дитини без участі батька.

Згідно з Листом від Міністерства соціальної політики України від 30.05.2014 р. №193/13/123/-14, для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Зокрема, одним із таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи (садочку) про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

З огляду на те, що соціальна додаткова відпустка, передбачена ст. 19 Закону України «Про відпустки», надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у справі № 520/2226/19 Верховний Суд виснував, що для підтвердження права матері, що виховує дитину без батька, на отримання додаткової соціальної відпустки в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що обов`язок оформлення таких документів лягає на працівника, а не на роботодавця.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, ОСОБА_6 не надано доказів звернення до роботодавця щодо надання додаткової соціальної відпустки одинокій матері, яка виховує дитину сама без батька, та не надано беззаперечних, однозначних та достовірних доказів наявності на час звільнення статусу одинокої матері.

Згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що відсутні підстави для стягнення компенсації за невикористану відпустку, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивач при поданні позовної заяви звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 83, 116, 117 КЗпП, Законом України «Про відпустки», суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Хмельницьке обласне управління про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : АТ «Державний ощадний банк України», , 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г.

Дата складення повного тексту рішення суду 05.10.2023.

Суддя: