Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5755/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Щокань В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він проходив службу в ГУ НП в Черкаській області на посаді начальника поліцейської діяльності №2 відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області в період з 07.11.2015 по 31.08.2021.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №580/3822/22: визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо невиплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ; стягнуто з ГУ НП в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2021 на користь ОСОБА_1 у сумі 11 387 грн. 00коп.; стягнуто з ГУ НП в Черкаській області заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 на користь ОСОБА_1 в сумі 3179 грн. 13 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 по справі №580/3822/22, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 - залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - залишено без змін.

Позивач вказує, що загальна сума заборгованості 14566 грн. 13 коп., остаточний розрахунок із позивачем був проведений 27.07.2023.

Зазначено, що незаконною невиплатою грошового забезпечення за період з листопада 2015 по липень 2023 в розмірі 14566грн. 13коп. та витраченим часом протягом цих років на судовий процес, позивачу завдало моральної шкоди розмірі 50000грн., яка полягає: у стражданні та приниженні, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у позивача негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.

Крім того, вказує, що завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що позивачу довелося присвячувати багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем його права на гідну заробітну плату, порушило його законні права, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.

Також позивачу доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що у позивача загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з якими він змушений додатково пояснювати, чому він став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін.

Позивач зазначає, що ним витрачено значний часу на захист своїх прав у суді. Окрім того, тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності як держаних, так органів місцевого самоврядування, які опікуються соціальною сферою, що створює додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

У зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудових договорів та безпідставного систематичного порушення прав позивача, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, відповідно до ст.ст. 23, 216 ЦК України та, яка полягає у наступному: у спричиненому тяжкому психологічному шоці у момент, коли позивач дізнався про своє звільнення. Даний психологічний шок можна порівняти зі втратою значної суми грошових коштів. За декілька секунд він згадав майже всі свої зусилля, які прикладав для здійснення та сумлінного виконання своїх обов`язків; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, що передували невиконання ним своїх зобов`язань; у нехтуванні відповідачем законних прав позимвача на відпустку, заробітну плату за договором; у незаконності дій відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати праці, починаючи із грудня 2016 року по дату звільнення; у використанні відповідачем свого домінуючого положення, що призводе до вчинення ним протиправних дій, які він дозволяє собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб.

Всі ці обставини значно підсилюють психологічне розчарування можливості відновлення своїх прав, через такі дії відповідача. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до позивача, він перебуває в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених відповідачем законних прав позивача.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000грн. 00коп.

Ухвалою суду від 25.08.2023 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачем через представника за довіреністю ОСОБА_2 , подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що позивач під час проходження служби в поліції увесь час отримував грошове забезпечення в межах граничних норм, які встановлені НП України. ГУ НП в Черкаській області фінансується за рахунок НПУ та є розпорядником коштів другого рівня. Після звільнення позивача із служби (за власним бажанням), він звернувся до суду з позовом щодо стягнення індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 та відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 позов ОСОБА_1 задоволений частково. В цих судових рішеннях не зазначено, що ГУ НП в Черкаській області вчиняло незаконні дії щодо позивача. Вважає безпідставними посилання позивача на норми КЗпП України, а також те, що ГУ НП в Черкаській області не є належним відповідачем, яким повинна бути держава. Позивач не довів факт завдання йому моральної шкоди та визначений ним розмір. Просить відмовити у задоволенні позову, який є безпідставним та необґрунтованим.

Позивачем відповідь на відзив не подана.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача ГУ НП в Черкаській області за довіреністю Коваленко А.П. не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, що викладені у відзиві.

Враховуючи думку учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №580/3822/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з ГУ НП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2021 в сумі 11387грн. 00коп.; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 3179грн. 13коп.; визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Черкаській області щодо не виплати йому доплати за службу у нічний час та індексації грошового забезпечення. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 вказане судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивачем у позовній заяві зазначено, тобто визнано факт того, що грошові кошти за вказаними судовими рішеннями йому перераховані відповідачем.

Крім того, встановлено, що відповідно до наказу №234 о/с від 31.08.2021 ОСОБА_1 звільнений із служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» - за власним бажанням.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині 2 статті 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

З огляду на норми статей 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна та/або орган державної влади.

В даному випадку, відповідач ГУНП в Черкаській області () є юридичною особою, органом державної влади.

Отже, в даному випадку, суд вважає, безпідставними доводи відповідача про те, що ГУ НП в Черкаській області є неналежним відповідачем. Відповідно, позивачем вірно пред`явлені позовні вимоги до ГУ НП в Черкаській області.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27.09.1999 у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви №33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги тим, що у зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудового договору та безпідставне систематичне порушення його прав, завдано моральної шкоди, яке полягає у спричиненні тяжкого психологічного шоку у момент, коли він дізнався про своє звільнення; даний психологічний шок можна порівняти із втратою значної суми грошових коштів, за декілька секунд він згадав всі свої зусилля, які прикладав для здійснення та сумлінного виконання своїх обов`язків; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, що передували невиконанню ним своїх зобов`язань; у нехтуванні відповідачем законних прав позивача на заробітну плату за договором, у незаконності дій відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати його праці, починаючи з грудня 2016 по дату його звільнення; у використанні відповідачем свого домінуючого положення, що призвело до вчинення ним протиправних дій, які він дозволяє собі здійснювати з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб тощо.

Вказує, що всі ці обставини значно підсилюють його психологічне розчарування можливості відновлення своїх прав, через такі дії відповідача. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до позивача, він перебуває у сумнівах щодо добровільного відновлення порушених відповідачем законних прав позивача.

Слід зазначити, що безпідставними є доводи позивача про його незаконне звільнення, оскільки встановлено, що він звільнений за власним бажанням.

При цьому, суд вважає, що позивачу відповідачем завдано моральної шкоди, яка свідчить про завдання йому душевних страждань, внаслідок невиплати грошових коштів на час його звільнення за обставин, встановлених судовими рішеннями.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважає обґрунтованим розмір 500грн. 00коп., а не 50000грн. 00коп., як просить позивач.

При цьому, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що відсутні підстави для визначення розміру моральної шкоди 50000грн. 00коп., який не є доведеним та обґрунтованим і вочевидь є завищеним.

Отже, наявні підстави для покладення на державу в особі органу державної влади ГУ НП в Черкаській області обов`язку відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду у зв`язку з порушенням права позивача на отримання доплати на службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2021, яка визначена судовим рішенням від 04.11.2022 у розмірі 11387грн. 00коп. та виплати індексації грошового забезпечення протягом часу з 01.03.2016 по 31.10.2017. Підставою для відшкодування моральної шкоди у цій справі є бездіяльність посадових осіб ГУ НП в Черкаській області в частині невиконання своїх службових обов`язків.

При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення (позивачу було неправомірно не виплачено доплату за службу у нічний час під час несення служби в поліції та не нараховано і не виплачено індексацію грошового забезпечення за певний період часу); глибину душевних страждань (наявність негативних наслідків негативні емоції, які досягли рівня страждань). Справедливим слід визначити розмір морального відшкодування 500грн. 00коп. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано. Крім того, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, жодним чином не спростовують ряд доводів позивача. Крім того, сама лише констатація у судовому рішенні від 04.11.2022 порушення прав позивача не може бути достатньою для того, щоб визначити запропонований ним розмір морального відшкодування.

Також, суд враховує і те, що розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з ГУ НП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500грн. 00коп. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 10грн. 74коп., враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги на 1%. При цьому, слід звернути увагу, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір». В решті частині судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 500грн. 00коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області , м. Черкаси, вул. Смілянська, 57) в дохід держави судовий збір в розмірі 10грн. 74коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 02.10.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька