Номер провадження 2/754/98/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

- за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі однією сім`єю з 08.06.1989 року по 05.08.2020 рік. 05.08.2020 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу подружжям було набуто майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , яка відповідно до ст.. 60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, як відносини подружжя ґрунтувалися на принципі взаємної довіри, у позивача були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності виключно на відповідачку. Таким чином, у свідоцтві про право власності № НОМЕР_1 від 16.11.2012 відповідачка зазначена власником вищевказаної квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу спірної квартири. У зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з позовом про поділ квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 18.11.2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Відповідачка в свою чергу скористалася правом на звернення до суду із зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Згідно вимог позовної заяви позивачка просила суд визнати за позивачкою право власності на частки побудованого за час шлюбу з ОСОБА_3 , але не прийнятого до експлуатації будинку, який знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_2 ; визнати за позивачкою право власності на частки земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:1707, площею 0, 0510 га, яка розташована на території Процівської сільської ради, Бориспільського району, Київської області.

В тому числі, 09.02.2021 та 14.12.2021 року від представника відповідачки - адвоката Мартиненко С.В. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , спірна квартира отримана відповідачці внаслідок приватизації житла. Кошти у розмірі 5 900 руб. 31 коп. у листопаді 1989 року були сплачені відповідачкою, як пайовий внесок в Житлово-будівельний кооператив «Хімік-18», що підтверджується квитанцією №011553. Кошти на пайовий внесок були особистими заощадженнями відповідачки та її батьками. У січні 1992 року ОСОБА_2 був сплачений кінцевий пайовий внесок у розмірі 15 300 руб. На підставі цього, 12.03.1992 року на ім`я ОСОБА_2 був виданий ордер №090927, як члену Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-18» на сім`ю із трьох чоловік - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (донька) та ОСОБА_1 на спірну квартиру. За згодою позивача, спірна квартира була приватизована та оформлена на відповідачку. Крім того, після розірвання шлюбу, сторони усно домовилися, що спірна квартира залишиться у власності відповідачки, а дачний будинок у власності позивача. Оскільки спірна квартира набута відповідачкою за час шлюбу внаслідок її приватизації, вона не відноситься до спільної сумісної власності, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.03.2021 зустрічну позовну заяву було об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

23.03.2021 року від сторони позивача на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого викладені заперечення щодо вказаних у зустрічному позові відповідачки доводів.

23.03.2021 року також представником позивача - адвокатом Євсєєвим В.В. подано відповідь на відзив відповідачки ОСОБА_2 ..

Згідно з розпорядженням від 04.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення № 2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва Клочко І.В. , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/15099/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А.

Ухвалою судді від 11.11.2021 року прийнято справу до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 25.05.2022 було прийнято заяву представника відповідачки - адвоката Мартиненко С.В. про зміну предмету зустрічної позовної заяви разом з актом обстеження судового експерта від 21.06.2021 року.

24.05.2022 представник позивача - адвокат Євсєєв В.В. подав заперечення на заяву про зміну предмету зустрічної позовної заяви. В поданих запереченнях просив суд частково задовольнити зустрічну позовну заяву зі зміненим предметом позову у відповідності до заяви від 14.02.2022 року, одночасно надав для долучення до матеріалів справи звіт про оцінку майна - будівельних матеріалів.

Ухвалою постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 25.05.2022 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 12.07.2023 року було витребувано від Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ( АДРЕСА_3 ) за наявності належним чином посвідчену копію свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 21.11.2012 року, виданого на підставі наказу №1765 - С від 16.11.2012 Головним управлінням житлового забезпечення та витягу про державну реєстрацію прав та/або інформацію чи належить на праві власності ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 , зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 21.11.2012 року, виданого на підставі наказу №1765 - С від 16.11.2012 Головним управлінням житлового забезпечення.

Представник позивача (за первісним позовом) - Євсєєв В.В. , вимоги первісної позовної заяви підтримав, просив суд про її задоволення, зустрічний позов визнав частково. В своїх поясненнях посилався на обставини викладені в позовній заяві, відзиві на зустрічний позов та відзиві на заяву про зміну предмету позову.

Представник відповідачки (за первісним позовом) - Мартиненко С.В. вимоги зустрічної позовної заяви та заяви про зміну предмету зустрічної позовної заяви підтримала, просила суд про її задоволення, одночасно зазначила, що заперечує проти задоволення первісного позову. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені відповіді на відзив на зустрічний позов та відповіді на відзив на заяву про зміну предмету позову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Судом встановлено, що 08.06.1989 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який надалі згідно з рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05 серпня 2020 року № 754/1021/20, було розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартира за АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , на праві приватної власності, свідоцтво видане Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 16.11.2012.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з вимогами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ЖКУ №47/2-89 від 09.11.1989 ОСОБА_2 затверджена членом ЖБК "Хімік-18" та їй дозволено внести кошти за трикімнатну квартиру в розмірі 5900 руб., що підтверджується відповідними копіями довідки та квитанції (а.с.62, 63 т.1).

21.01.1992 року відповідачкою було внесено ЖБК "Хімік-18" доплату за квартиру у розмірі 15300 руб., що підтверджується квитанцією №705252 від 21.01.1992 (а.с.64 т.1).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний у період набуття права власності на вказану квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду У країни від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про. житлово- будівельні кооперативи" судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК УРСР, статтею 15 Закону України "Про власність", пунктом 43 Примірного статуту житлово- будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від ЗО квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово- будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Вказане положення кореспондується у ч.3 ст. 384 ЦК України, яка вказує, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-ІУ "Про кооперацію", стаття 384 ЦК України.

Тобто сторони отримали у власність квартиру з моменту її викупу (сплати пайового внеску у повному розмірі). Спірна квартира не відноситься до державного житлового фонду, тому сторони не мали юридичної можливості її приватизувати.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, та надані на їх доведення представниками сторін докази, суд приходить до висновку, що трикімнатна квартира, загальною площею 74,50 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , була набута сторонами за час шлюбу в інтересах сім`ї і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Твердження відповідачки про те, що кошти, що вносились нею в якості оплати вартості спірної квартири були накопичені нею та її батьками до укладення шлюбу з відповідачем, а в подальшому спірна квартира була нею приватизована, а відтак не є спільною сумісною власністю подружжя, не були доведенні належними та допустими доказами в ході розгляду справи судом.

Таким чином, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд приходить до висновку про поділ спільного сумісного майна, шляхом визнання за позивачем та відповідачкою право власності по частині трикімнатної квартири, загальною площею 74,50 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до остаточних вимог, викладених ОСОБА_2 в заяві про зміну предмету позову, відповідачною зазначено, що в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частини будівельних та оздоблювальних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій об`єкту самочинного будівництва: фундамент зроблений з бетону та арматури, перший поверх з бетонних блоків, стіни по зовнішньому периметру оздоблені білою силікатною цеглою, перегородки міжкімнатні з червоної цегли, міжповерхове перекриття з монолітної залізобетонної плити; дах з дерев`яних балок та обрешітки, пиломатеріалу, покритий азбестоцементними листами хвилястими в кількості 68 пгг., комин з червоної та білої цегли площею 40 кв.м.; підлога з керамічної плитки площею 35 кв.м., дерев`яних дощок площею 20 кв.м., ламінатних плит площею 6 кв.м., плінтуси дерев`яні ЗО м.п., плінтуси керамічні 12 м.п., плінтуси пластикові 6 м.п., вікна металопластикові 5 шт., вікна дерев`яні 7 шт., скло листове площею 8 кв.м., внутрішні дерев`яні дверні блоки 7 шт., вхідні залізні двері площею 2,6 кв.м., залізні ворота гаражні площею 6 кв.м.; оздоблення внутрішнє стін та стелі (дерев`яні дошки для обшивки-стін площею 55 кв.м., гіпсокартонні плити площею 86 кв.м, керамічна плитка площею 35 кв. м.); кабель силовий, проводи електричні, електричні конвектори 6 шт., розетки та вимикачи 40 шт., світильники 20 шт.; щебінь, гравій, пісок, ґрунтовка, шпаклівка, дюбелі, цвяхи, гіпсова суміш, цементна суміш, плити мінераловатні площею 100 кв.м.; дерев`яні (з горіхового дерева) сходи шириною 1 м. на косоурі; камін, обкладений личкувальною плиткою, ролети площею 12 кв. м.; кільця для колодязя вигрібної ями 2 шт., плити покриттів для вигрібної ями, скважина глибиною 65 м., насос глибинний водяний, станція для подачі води, труби для каналізації 25 п.м., труби для водопостачання 25 п.м.; колодязь, викладений червоною цеглою з бетонною кришкою; бетонне замощення навколо будинку площею 26 кв.м., плитка вулична площею 34 кв.м.; паркан, зроблений з білої силікатної цегли та металопластикових конструкцій площею 51 кв.м., металопластикові ворота розпашні 2 шт., хвіртка, що розташовано на земельній ділянці № НОМЕР_3 за кадастровим номером :03:002:1707 за адресою: Садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, вартістю 967 449 грн. (дев`ятсот шістдесят сім тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. що є половиною від 1 934 891 (один мільйон дев`ятсот тридцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн..

При цьому відповідачка просила суд компенсувати їй вартість 1/2 частини будівельних та оздоблювальних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій об`єкту самочинного будівництва, розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_3 за кадастровим номером :03:002:1707 за адресою: садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, як співвласникові зазначеного майна, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 967 449 (дев`ятсот шістдесят сім тисяч чотириста сорок дев`ять) грн.

За ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини будівельних та оздоблювальних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій об`єкту самочинного будівництва: фундамент зроблений з бетону та арматури, перший поверх з бетонних блоків, стіни по зовнішньому периметру оздоблені білою силікатною цеглою, перегородки міжкімнатні з червоної цегли, міжповерхове перекриття з монолітної залізобетонної плити; дах з дерев`яних балок та обрешітки, пиломатеріалу, покритий азбестоцементними листами хвилястими в кількості 68 шт., комин з червоної та білої цегли площею 40 кв.м.; підлога з керамічної плитки площею 35 кв.м., дерев`яних дошок площею 20 кв.м., ламінатних плит площею 6 кв.м., плінтуси дерев`яні 30 м.п., плінтуси керамічні 12 м.п., плінтуси пластикові 6 м.п., вікна металопластикові 5 шт., вікна дерев`яні 7 шт., скло листове площею 8 кв.м., внутрішні дерев`яні дверні блоки 7 шт., вхідні залізні двері площею 2,6 кв.м., залізні ворота гаражні площею 6 кв.м.; оздоблення внутрішнє стін та стелі (дерев`яні дошки для обшивки стін площею 55 кв.м., гіпсокартонні плити площею 86 кв.м, керамічна плитка площею 35 кв. м.); кабель силовий, проводи електричні, електричні конвектори 6 шт., розетки та вимикачи 40 шт., світильники 20 шт.; щебінь, гравій, пісок, ґрунтовка, шпаклівка, Дюбелі, цвяхи, гіпсова суміш, цементна суміш, плити мінераловатні площею 100 кв.м.; дерев`яні (з горіхового дерева) сходи шириною 1 м. на косоурі; камін, обкладений личкувальною плиткою, ролети площею 12 кв. м.; кільця для колодязя вигрібної ями 2 шт., плити покриттів для вигрібної ями, скважина глибиною 65 м., насос глибинний водяний, станція для подачі води, труби для каналізації 25 п.м., труби для водопостачання 25 п.м.; колодязь, викладений червоною цеглою з бетонною кришкою; бетонне замощення навколо будинку площею 26 кв.м., плитка вулична площею 34 кв.м.; паркан, зроблений з білої силікатної цегли та металопластикових конструкцій площею 51 кв.м., металопластикові ворота розпашні 2 шт., хвіртка, розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_3 за кадастровим номером :03:002:1707 за адресою: садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, вартістю 967 449 грн. (дев`ятсот шістдесят сім тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. що є половиною від 1 934 898 (один мільйон дев`ятсот тридцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн.

Крім того, в порядку поділу спільного сумісного рухомого майна подружжя, що знаходиться в будинку на земельній ділянці №. НОМЕР_3 за кадастровим номером :03:002:1707 за адресою: садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, виділити ОСОБА_2 у власність :

- ноутбук вартістю 15 000 грн., придбаний в 2009 році;

- електричний генератор вартістю 5800 грн., придбаний в 2004 році;

- газонокосарку бензинову вартістю 5 100 грн., придбану в 2010 році;

- бойлер вартістю 2 500 грн., придбаний в 2004 році;

- бензопилу вартістю 2700 грн., придбану в 2004 році;

- мультиварку вартістю 2 200 грн., придбану в 2011 році;

- хлібопічку вартістю 3 000 грн., придбану в 2010 році;

- кухонний комбайн вартістю 8 800 грн., придбаний в 2008 році;

- соковитискач вартістю 2 400 грн., придбаний в 2009 році;

- гойдалку садову вартістю 8 000 грн., придбану в 2010 році, а всього майна загальною вартістю 55 500 грн.

Виділити ОСОБА_1 у власність:

- балони газові (4 шт.) на загальну вартість 4 600 грн., придбані в 2003 році;

- двоспальне ліжко вартістю 3 200 грн., придбане в 2005 році;

- матрац «дормео» вартістю 17 000 грн., придбаний в 2010 році;

- душова кабіна з піддоном вартістю 4 100 грн., придбана в 2003 році;

- умивальник з тумбою вартістю 2 800 грн., придбані в 2002 році;

- навісна шафа вартістю 1 350 грн,, придбана в 2004 році;

- унітаз (2 шт.) на загальну вартість 2 500 грн., придбані в 2002 році;

- дрель (2 шт.) на загальну вартість 1 750 грн., придбані в 2000 році;

- болгарка (2 шт.) на загальну вартість 1 200 грн., придбані в 2000 році;

- мотор для човна вартістю 17 000 грн., придбаний в 2008 році, а всього рухомого майна вартістю 55 500 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:1707, площею 0,0510 га за адресою: садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом було допитано в якості свідка ОСОБА_8 , яка показала суду, що знає позивача та відповідачку, їй відомо, що на перший внесок квартири вклали батьки відповідачки, а потім вони сплачували разом. З приводу дачі, то там був вагончик, після того, як він згорів, на його місця вони разом побудували будинок. Останніх три роки, позивач та відповідачка проживання на дачі. Не знає, чи допомагав батько відповідачки будувати будинок, а те, що вони разом його утримували, знає точно. Офіційно позивач не працював, майно з дачі не передовидилося.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що батьки будували будинок для неї. В 2015 році вона останній раз там була. Навідувала батька на дачі, але в останній раз не змогла потрапити, тому що батько змінив замки. Коли тато подав на розірвання шлюбу, вони зустрілися, проговорювали про мирний вихід з даної ситуації. У 2004 році батьки виїхали на дачу, а вона залишилася проживати у квартирі. Потім квартиру здали в оренду, тато отримував орендну плату. У 2018 році зробили ремонт у квартирі, заробітну плату та матеріали вона оплачувала самостійно. Після ремонту тато не погодився ділити з мамою орендну плату, а потім вона дізналася про розлучення. Наразі спілкуються виключно через адвокатів. Всі її речі та матері були в будинку тата. Пізніше тато сказав, що у нього є жінка з якою він живе вже 6 років. Він заборонив приїжджати до будинку, оскільки він там живе з новою родиною. Батьки будували будинок разом. У 2004 році батько вже не працював. Вона часто приїжджала до будинку, там була електрика і опалення, є каналізація. На кухні були електроприлади та інше майно.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що знає позивача, приїздив до нього на дачу. Познайомилися в кінці 80- х років на початку 90-х вже будинок побудований був, будував сам позивач, ОСОБА_2 напевно допомагала по домогосподарству. Десь до 2010 року працював в аеропорту «Бориспіль» таксистом, спочатку офіційно а потім на своїй машині. Про накопичення не знає, але знає, що позивач міг заробити 100 дол. США за день. Багато разів був у спірному будинку, останній раз був у 2010 році, там була піч. А потім з`явився обігрів. Рибалили на човні з мотором. На дачі бачив ключі, дрель, вікна металопластикові. Будинок двоповерховий.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що позивача знає давно. Доньку ОСОБА_11 бачила давно, ще дитиною. Знала батька позивача, який працював разом з її чоловіком. Позивач дуже трудолюбивий, мав гарний заробіток. Коли познайомився з відповідачкою, у неї була донька ОСОБА_12 , він говорив, що забере її до себе, бо вони дуже скрутно жили. Вони вирішили будувати будинок. ОСОБА_13 мала невеличкі заробітки. Після розпаду таксопарку позивач почав заробляти самостійно. Ділянку на якій знаходиться спірний будинок, отримав батько ОСОБА_14 , який виписував будівельні матеріали. Все було старе, кімнати були невеличкі, ОСОБА_14 будував та у всьому йому допомагав його батько. У Києві в квартирі ОСОБА_1 вона не була, там було тісно. Вони зустрічалися поза межами квартири. В будинку на дачі вона була і в цьому році теж. Речі які там були вона бачила, однак вони її не цікавили.

Свідок ОСОБА_15 показала суду, що знає позивача та його батьків, вони дружили, зустрічалися. Позивач на таксі дуже добре заробляв, працював майже цілодобово. Потім він зустрів ОСОБА_16 , забрав до себе жити разом з дитиною, потім вони купили кооператив, гроші заробляв ОСОБА_14 , він дуже любив доньку ОСОБА_17 . Коли ОСОБА_14 будував будинок, допомагав йому батько, виписував матеріали. В таксі ОСОБА_14 працював до того часу, поки не розпався автопарк, а потім працював на своїй машині сам на себе. Декілька разів була на дачі, але не бачила там ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_19 показала суду, що знає родину з 1993 року, донька відповідачки є її кумою. Бачилась часто з її батьками, чоловік допомагав перевозити будівельні матеріали на дачу. Були дружньою родиною, а потім вони розлучилися. Десь на початку 2000 року вони жили на АДРЕСА_5), а потім переїхали на дачу. Дача була облаштована, там ще робився ремонт, але будинок був готовий повністю для життя. Коли вони приїздили на дачу, обидва рази там була ОСОБА_2. Десь у 2012 році захворіла мати ОСОБА_18 , яка жила в Чернігівській області і ОСОБА_2 була вимушена за нею доглядати. ОСОБА_1 їздив до неї в село. Коли вони припинили відносини, свідку не відомо.

Заслухавши покази допитаних свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог відповідачки щодо розподілу спільного сумісного рухомого майна подружжя наступним чином:

В порядку поділу спільного сумісного рухомого майна подружжя, виділити ОСОБА_2 у власність :

-ноутбук, придбаний в 2009 році;

-електричний генератор, придбаний в 2004 році;

-газонокосарку бензинову, придбану в 2010 році;

-бойлер, придбаний в 2004 році;

-бензопилу, придбану в 2004 році;

-мультиварку, придбану в 2011 році;

-хлібопічку, придбану в 2010 році;

-кухонний комбайн, придбаний в 2008 році;

-соковитискач, придбаний в 2009 році;

-гойдалку садову, придбану у 2010 році.

В порядку поділу спільного сумісного рухомого майна подружжя, виділити ОСОБА_1 у власність:

-балони газові (4 шт.), придбані в 2003 році;

-двоспальне ліжко, придбане в 2005 році;

-матрац «дормео», придбаний в 2010 році;

-душову кабіну з піддоном, придбану в 2003 році;

-умивальник з тумбою, придбані в 2002 році;

-навісну шафу, придбану в 2004 році;

-унітаз (2 шт.), придбані в 2002 році;

-дрель (2 шт.), придбані в 2000 році;

-болгарка (2 шт.), придбані в 2000 році;

-мотор для човна, придбаний в 2008 році.

При цьому, приймаючи рішення щодо запропонованого відповідачкою варіанту розподілу вказаного вище рухомого майна, суд керувався поясненнями сторін та допитаних свідків, а також було прийнято до уваги той факт, що ОСОБА_1 не заперечував факт придбання вище переліченого спірного майна за час шлюбу з відповідачкою та факт його наявності, однак не погоджувався з його місцезнаходженням на час розгляду справи судом.

Таким чином, суд здійснює розподіл спірного майна подружжя не зазначаючи при цьому місця його знаходження на момент такого розподілу, оскільки дана обставина не була доведена жодною зі сторін в ході розгляду справи.

Що стосується вимоги відповідачки про стягнення з позивача на її користь в якості компенсації вартості частки будівельних матеріалів з яких побудовано садовий будинок у розмірі 967 449,00 грн., посилаючись на доданий до матеріалів справи Акт обстеження судового експерта від 21.06.2021 року, суд зазначає наступне.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Водночас частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Частиною другою статті 36 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 цього Закону.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Не підлягають поділу (виділу)об`єкти нерухомого майна, до складу якихвходять самочиннозбудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17-ц (провадження № 61-45361св18) Верховний Суд розмежував правовий статус незавершеного та самочинного будівництва, зазначивши, що об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними, а щодо самочинного будівництва такі способи захисту прав не застосовуються.

Водночас при вирішенні спору про поділ майна подружжя Верховний Суд України зазначив, що в разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання (постанова від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15).

У постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15 Верховний Суд України звернув увагу, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159цс15).

Згідно копії звіту про оцінку майна - будівельних матеріалів, з яких побудовано садовий будинок, розташований на земельній ділянці за адресою: садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область від 17.08.2021 року, наданого позивачем, загальна вартість будівельних матеріалів, з яких побудовано садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами без врахування вартості будівельних робіт складає: 748 400,00 грн..

Як вбачається з викладеного представником відповідачки - адвокатом Мартиненко С.В. у заяві про зміну предмету зустрічної позовної заяви, враховуючи факт ухилення ОСОБА_1 від участі у експертизі шляхом недоступу до об`єкту експертизи, що підтверджується Актом та просили суд визнати вартість будівельних та оздоблювальних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій самочинного будівництва у розмірі 1 934 898 грн., керуючись показниками опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01.04.2021), затвердженими наказом Міністерства розвитку громад на території України №119 від 20.05.2021, де вартість 1 кв.м. загальної площі квартир/будинку по Київській області складає 14 021 грн. (138 кв.м. будинку х 14 021 грн. = 1 934 898 грн.).

При дослідженні вказаного вище звіту, судом встановлено, що звіт про оцінку майна - будівельних матеріалів, наданий стороною позивача, детально враховує реальну ринкову вартість будівельних матеріалів, з яких побудовано садовий будинок без урахування будівельних робіт, що підтверджується доданими до звіту додатками.

При цьому сторона відповідачки, звертаючись до суду з заявою про зміну предмету зустрічної позовної заяви, питання щодо призначення судової будівельної експертизи з метою визначення вартості будівельних матеріалів, з яких побудовано садовий будинок, не ставила. Як пояснила суду представник Мартиненко С.В. вони самостійно звернулись до ТОВ "Експертно-дослідна служба України" з метою проведення будівельно-технічної експертизи, однак доступу до об`єкту позивачем надано не було, тому оцінка була визначена ними самостійно керуючись показниками опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01.04.2021), затвердженими наказом Міністерства розвитку громад на території України №119 від 20.05.2021.

Таким чином, суд дослідивши вищевказані письмові докази та заслухавши пояснення представників сторін, приймає в якості належного та допустимого доказу саме Звіт про оцінку майна - будівельних матеріалів з яких побудовано садовий будинок наданий стороною позивача, що був складений після безпосереднього огляду садового будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_2 та приходить до висновку, що вимога відповідачки про стягнення з позивача в якості компенсації вартості частки у спільному майні - будівельних матеріалів підлягає частковому задоволенню, а саме суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки грошову компенсацію вартості 1/2 частини будівельних та оздоблювальних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій об`єкту самочинного будівництва, розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_3 за кадастровим номером :03:002:1707 за адресою: садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, у розмірі 374 200,00 грн..

Крім того відповідачкою заявлено зустрічну вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:1707, площею 0,0510 га за адресою: Садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1 на підставі рішення Процівської сільської Ради народних депутатів від 22.12.1997 року №55 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0051 га., яка розташована на території СТ «Вагонник», Бориспільського району, для садівництва.

Відповідно до вказаного державного акту, підставою передачі земельної ділянки у власність зазначено - рішення Процівської сільської ради № 55 від 22.12.1997 р., яке винесено у відповідності до вимог Глави 19 Земельного кодексу України.

Тобто, вказана земельна ділянка була передана у власність позивача ОСОБА_1 безкоштовно в межах норм безоплатної приватизації (ст. 121 ЗК України), а не внаслідок її придбання.

Згідно з вимогами ч.І, п. 5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, вказана земельна ділянка не була набута подружжям та не відноситься до спільного сумісного майна подружжя, отже не підлягає розподілу судом.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, дійшов висновку, що пред`явлений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, підлягає частковому задоволенню судом.

Вирішуючи питання про відшкодування понесених сторонами судових витрат, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про часткове відшкодування сторонам понесених судових витрат та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у загальному розмірі 10 201,20 грн. та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у загальному розмірі 4 852,00 грн., пропорційно до частки задолволених вимог.

При цьому, суд не вбачає підстав для відшкодування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 витрат, понесених відповідачкою за проведення виїзду на об`єкт дослідження, з тих підстав, що судом не прийнято в якості належного доказу наданий відповідачкою за даним договором Акт та письмові пояснення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.41, 129 Конституції України, ст.ст.57, 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 331, 358, 364, 368, 376 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 16, 76-77, 81, 82, 83, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355, ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини будівельних та оздоблювальних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій об`єкту самочинного будівництва, розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_3 за кадастровим номером :03:002:1707 за адресою: садове товариство «Вагонник», Процівська сільська рада, Бориспільський район, Київська область, у розмірі 374 200,00 гривень.

В порядку поділу спільного сумісного рухомого майна подружжя, виділити ОСОБА_2 у власність :

-ноутбук, придбаний в 2009 році;

-електричний генератор, придбаний в 2004 році;

-газонокосарку бензинову, придбану в 2010 році;

-бойлер, придбаний в 2004 році;

-бензопилу, придбану в 2004 році;

-мультиварку, придбану в 2011 році;

-хлібопічку, придбану в 2010 році;

-кухонний комбайн, придбаний в 2008 році;

-соковитискач, придбаний в 2009 році;

-гойдалку садову, придбану у 2010 році.

В порядку поділу спільного сумісного рухомого майна подружжя, виділити ОСОБА_1 у власність:

-балони газові (4 шт.), придбані в 2003 році;

-двоспальне ліжко, придбане в 2005 році;

-матрац «дормео», придбаний в 2010 році;

-душову кабіну з піддоном, придбану в 2003 році;

-умивальник з тумбою, придбані в 2002 році;

-навісну шафу, придбану в 2004 році;

-унітаз (2 шт.), придбані в 2002 році;

-дрель (2 шт.), придбані в 2000 році;

-болгарка (2 шт.), придбані в 2000 році;

-мотор для човна, придбаний в 2008 році,

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) понесені судові витрати у загальному розмірі 10 201,20 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) понесені судові витрати у загальному розмірі 4 852,00 грн..

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.10.2023.

Суддя: