Справа № 591/5206/21
Провадження № 2/591/458/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної Казначейської служби України

про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної Казначейської служби України про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди і свої позовні вимоги мотивує тим, що він на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №1768 виданого 17 липня 1995 року Міністерством юстиції України здійснював нотаріальну діяльність, як приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу. 10 грудня 2019 року начальником Головного територіального управління юстиції у Полтавській області О.Тимченко було винесено наказ №656 від 10 грудня 2019 року «Про зупинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 », пунктом 1 якого зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. з 10 грудня 2019 року до вирішення питання по суті (не більше як на 6 місяців). На підставі п.3 вищевказаного наказу повідомлено Полтавську регіональну філію Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 , внаслідок чого було зупинено нотаріальну діяльність, заблоковано доступ до Єдиного реєстру нотаріусів. Внаслідок чого було зупинено приватну нотаріальну діяльність, заблоковано доступ до Єдиного реєстру нотаріусів і до Державних реєстрів Міністерства юстиції України, виключені відомості про нього, як нотаріуса в Єдиному реєстрі нотаріусів з 10.12.2019 року. Таке зупинення мало бути не більше ніж до 10.06.2020 року, тобто не більше 6 місяців. 10.06.2020 року позивач звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України з питання розблокувати доступ приватному нотаріусу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України та внести відомості про нього до Єдиного реєстру нотаріусів. На свою заяву позивач отримав лист від 18.06.2020 року в якому його повідомили, що Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я позивача, перенесено, у зв`язку з його оскарженням подання ГТУЮ у Полтавській області до суду. Полтавський окружний адміністративний суд 13 жовтня 2020 року прийняв рішення, яким встановлена протиправна бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) яка виразилася у не надісланні до Полтавської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» повідомлення про відновлення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та надання йому доступу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України і поновлення відомостей про ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі нотаріусів після 10.06.2020 року у зв`язку з тим, що 6-ти місячний строк тимчасового блокування, на який було зупинено нотаріальну діяльність наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 10.12.2019 року №656 «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 » минув. Дане рішення суду було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року. Відновлення доступу приватному нотаріусу Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України відбулось лише 18 березня 2021 року. Внаслідок цих дій в період з 10 червня 2020 року по 18 березня 2021 року, тобто більше 9 місяців нотаріальна діяльність була зупинена і позивач був позбавлений вчиняти нотаріальні дії, тим самим був позбавлений можливості повноцінно здійснювати свою професійну діяльність, що негативно відобразилась на його доходах. Вважає що за цей час він отримав збитки у вигляді упущеної вигоди за 9 місяців в сумі 1026659 грн. 16 коп.., а також вважає, що йому була спричинена і моральна шкода, що неправомірні дії відповідача спричинили йому довготривалий стрес, який викликав порушення звичного способу життя, порушив його якість і наніс моральну шкоду яку він оцінює в 200000 грн., які просить суд стягнути з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Колодка Л.В. (в режимі ВКЗ) в судовому засіданні позов підтримала повністю, просить суд позов задоволити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панасенко Б.А. в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, просить суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на цивільний позов.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України Сіренко І.С. в судовому засіданні проти позову заперечувала повністю, зазначила, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, просить суд в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №1768 виданого 17 липня 1995 року Міністерством юстиції України здійснював нотаріальну діяльність, як приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу.

10 грудня 2019 року начальником Головного територіального управління юстиції у Полтавській області О.Тимченко було винесено наказ №656 від 10 грудня 2019 року «Про зупинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 », пунктом 1 якого зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. з 10 грудня 2019 року до вирішення питання по суті (не більше як на 6 місяців). На підставі п.3 вищевказаного наказу повідомлено Полтавську регіональну філію Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Ганночки О.В., внаслідок чого було зупинено нотаріальну діяльність, заблоковано доступ до Єдиного реєстру нотаріусів. Внаслідок чого було зупинено приватну нотаріальну діяльність, заблоковано доступ до Єдиного реєстру нотаріусів і до Державних реєстрів Міністерства юстиції України, виключені відомості про нього, як нотаріуса в Єдиному реєстрі нотаріусів з 10.12.2019 року. Таке зупинення мало бути не більше ніж до 10.06.2020 року, тобто не більше 6 місяців.

10.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України з питання розблокувати доступ приватному нотаріусу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України та внести відомості про нього до Єдиного реєстру нотаріусів. На свою заяву позивач отримав лист від 18.06.2020 року в якому його повідомили, що Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я позивача, перенесено, у зв`язку з його оскарженням подання ГТУЮ у Полтавській області до суду (а.с.24).

Полтавський окружний адміністративний суд 13 жовтня 2020 року прийняв рішення, яким встановлена протиправна бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) яка виразилася у не надісланні до Полтавської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» повідомлення про відновлення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та надання йому доступу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України і поновлення відомостей про ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі нотаріусів після 10.06.2020 року у зв`язку з тим, що 6-ти місячний строк тимчасового блокування, на який було зупинено нотаріальну діяльність наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 10.12.2019 року №656 «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 » минув(а.с.11-14).

Дане рішення суду було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року(а.с.16-23).

Відновлення доступу приватному нотаріусу Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України відбулось лише 18 березня 2021 року.

Позивач вважає, що внаслідок цих дій в період з 10 червня 2020 року по 18 березня 2021 року, тобто більше 9 місяців нотаріальна діяльність була зупинена і він був позбавлений вчиняти нотаріальні дії, тим самим був позбавлений можливості повноцінно здійснювати свою професійну діяльність, що негативно відобразилась на його доходах. Вважає що за цей час він отримав збитки у вигляді упущеної вигоди за 9 місяців в сумі 1026659 грн. 16 коп., згідно розрахунків наданих позивачем у позові.

З позицією позивача про те, що нарахована сума є збитками у вигляді упущеної вигоди не можна погодитись з огляду на те, що можливість отримання позивачем доходів у заявленій сумі є лише припущенням позивача і подані позивачем декларації за минулі роки не підтверджують те, що за період з 10 червня 2020 року по 18 березня 2021 року доходи позивача могли б бути іншими.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частині першій статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року встановлена протиправна бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) яка виразилася у не надісланні до Полтавської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» повідомлення про відновлення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та надання йому доступу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України і поновлення відомостей про ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі нотаріусів після 10.06.2020 року у зв`язку з тим, що 6-ти місячний строк тимчасового блокування, на який було зупинено нотаріальну діяльність наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 10.12.2019 року №656 «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 » минув.

Поряд із цим, суду не доведено наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини другої статті 22 ЦК України).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Враховуючи наведене, сума збитків, яку просив стягнути позивач на відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди), обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 757/24365/18-ц (провадження № 61-10890св19).

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн.. суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Враховуючи правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 757/24365/18-ц (провадження № 61-10890св19), суд зазначає, що сам по собі факт наявності судового рішення про визнання протиправною бездіяльністі Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми), за умови не доведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

В зв`язку з відмовою позивачу в позові, суд відмовляє позивачу у стягненні на його користь судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної Казначейської служби України про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО