Справа № 201/7560/23
Провадження № 2/201/2590/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Омеляна О.О.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Шестірікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2023 ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Омеляна О.О. (діє на підставі ордеру від 23.06.2023 а.с. 27) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 1 - 7).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 29.06.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 34).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 06.07.2023 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 37).

Підготовче засідання у справі закрите 04.04.2023 та справа призначена до розгляду в судове засідання (а.с. 86-87).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалися на те, що 05.01.2021 він уклав із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір позики, за яким передав останнім у позику грошові кошти в сумі 53 000,00 доларів США строком на три роки, зі сплатою 16 % річних за користування позикою. Відповідачі зобов`язалися повернути грошові кошти з відсотками щомісячними платежами, починаючи з 05.02.2021 рівними частинами, оплата проводиться у гривнях за курсом купівлі доларів США на сайті КБ «Приватбанк» у готівковій формі або у валюті позики - доларах США. Також можлива оплата у безготівковій формі на банківську картку позикодавця, розмір щомісячного платежу складає по 1863,32 доларів США. На підтвердження укладення договору позики є надана відповідачами розписка, оригінал якої знаходиться у позивача.

Відповідачами сплачувалися щомісячні платежі, а саме 05.02.2021 в розмірі 51 986,63 грн. еквівалент - 1863,32 доларів США (курс проржу 27,9000 грн.), 16.03.2021 в розмірі 51 800,00 грн. еквівалент - 1856,64 доларів США (курс продажу 27,9000 грн.), 06.04.2021 в розмірі 52 070,00 грн. еквівалент - 1862,97 доларів США (курс продажу 27,9500 грн.), 06.05.2021 в розмірі 51 792,00 грн. еквівалент - 1859,01 доларів США (курс продажу 27,8600 грн.), 07.06.2021 в розмірі 50 953,00 грн. еквівалент - 1859,60 доларів США (курс продажу 27,4000 грн.), 06.07.2021 в розмірі 51 056,00 грн. еквівалент - 1863,36 доларів США (курс продажу 27,4000 грн.), 09.08.2021 в розмірі 50 682,31 грн. еквівалент - 1863,32 доларів США (курс продажу 27,2000 грн.), 17.09.2021 в розмірі 17 000,00 грн. еквівалент - 629,87 доларів США (курс продажу 26,9900 грн.), 12.10.2021 в розмірі 500,00 доларів США (курс продажу 26,6500 грн.).

Починаючи з жовтня 2021 року відповідачі припинили сплату щомісячних платежів та перестали сплачувати борг і відсотки. Станом на 05.10.2021 розмір заборгованості склав 42 779,77 доларів США за тілом позики та 8 853,21 доларів США за відсотками, разом 51 632,98 доларів США.

У травні 2023 року позивач направив відповідачам вимогу про повернення боргу від 15.05.2023, якою запропонував повернути борг в розмірі 53000,00 долари США до 30.05.2023. Вимога отримана відповідачами 18.05.2023, про що свідчить поштовий трекінг.

Отже, відповідачі не сплачують щомісячні платежі, борг не повернутий до цього часу.

Відповідно до умов договору позики щомісячні платежі повинні здійснюватися п`ятого числа кожного місяця, тому першим наступним днем за днем в який зобов`язання відповідачів повинно було бути виконане, є шосте число кожного місяця.

Позивач просить стягнути 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 06.10.2021 по 23.06.2023, виходячи із щомісячного платежа 1863,32 долари США, згідно розрахунку у позові, у загальній сумі 1 032,04 доларів США.

Також відповідно до умов договору позики, у разі прострочення платежів більш ніж на 3 банківські дні позичальники виплачують позикодавцю штрафні санкції у розмірі 1% від суми простроченого платежу.

Починаючи з жовтня 2021 року відповідачі припинили сплачувати щомісячні платежі, тому розрахунок 1% за 21 місяць становить всього 391,44 доларів США

На підставі викладеного, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором позики від 05.01.2021 суму заборгованості у розмірі 51 632,98 доларів США, з яких 42 779,77 доларів США тіло позики, 8 853,21 доларів США відсотки, 3% річних від простроченої суми у розмірі 1032,04 доларів США, а також суму штрафних санкцій в розмірі 1% у розмірі 391,44 доларів США. Також просив компенсувати вартість послуг професійної правничої допомоги в розмірі 35 000,00 гривень та сплачений судовий збір.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. 04.09.2023 представник відповідача адвокат Шестіріков А.В. (діє на підставі ордеру від 12.07.2023 а.с. 43) надав відзив на позовну заяву (а.с. 83-85), в якому відповідач не погодився із доводами позивача про настання строків погашення боргу. Зазначив, що за умовами розписки, строк виконання зобов`язання спливає 05.05.2025. Після цієї дати сторони мають право в односторонньому порядку продовжити договір позики строком на один рік, письмово повідомивши про це позивача. Отже, строк виконання зобов`язання, в залежності від волі позичальників, може сплинути 05.02.2026, тому строк виконання зобов`язання ще не настав, зобов`язання не є простроченим. Наданий позивачем «графік щомісячних платежів» із назвою «Таблиця графіку платежів», в якому зазначені строки та суми грошових коштів, не є належним і допустимим доказом, адже не містить підписів сторін. Просив відмовити в задоволенні позову.

Від відповідачки ОСОБА_2 04.06.2023 надійшли пояснення про те, що станом на 01.09.2023 боргові зобов`язання нею за договором позики від 05.01.2021 зменшені шляхом сплати останньому 15 000 доларів США, що за курсом 37,4532 купівлі доларів на сайті КБ «Приватбанк» від 23.06.2023 складає 561 798,00 грн (а.с. 81 82).

Позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Омеляна О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Шестіріков А.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні її письмовим.

Після оголошення перерви, за згодою всіх учасників справи, розгляд справи продовжений без участі сторін та їх представників.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 05.01.2021 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, що підтверджено розпискою, оригінал якої перебуває у позивача (а.с. 61).

Оригінали розписки був оглянуті судом і засвідчена її копія. Наявність укладеного договору позики представником відповідача та відповідачкою не заперечувалася (а.с 61).

Окрім того, на підтвердження справжності підписів позичальників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позивачем наданий висновок експерта почеркознавчої експертизи Дніпропетровського НДІСЕ № 2892-23 від 27.07.2023, складений на замовлення позивача, для подання до суду за правилами ст. 106 ЦПК України (а.с. 65 76).

Згідно з умовами договору позики, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники) отримали 05.01.2021 у готівковій формі 53 000 доларів США від ОСОБА_1 . Сума передана на умовах позики під 16% річних строком на три роки з можливістю дострокового погашення, але не пізніше 05.02.2025. При цьому, позичальники мають право в односторонньому порядку продовжити цей договір позики строком на 1 рік на тих самих умовах, попередивши позикодавця. Ця подія буде оформлена додатковою угодою за фактом. Сума позики з відсотками (16% річних) буде повернута позичальниками у вигляді щомісячних платежів починаючи з 05.02.2021 рівними виплатами, оплата провадитиметься в гривнях за курсом купівлі доларів США на сайті КБ Приватбанку у готівковій формі або у валюті позики - доларах США, також можлива оплата у безготівковій формі на банківську картку позикодавця. Факт повернення підтверджується підписом позикодавця. Позичальники можуть достроково повернути цю позику, у такому разі сума повернення (нарахування відсотків) буде перерахована з урахуванням фактичного користування залишком позики. У разі прострочення платежів більш ніж на 3 банківські дні позичальники виплачують позикодавцю штрафні санкції у розмірі 1% від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 531 ЦК України (дострокове виконання зобов`язання) боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Само по собі дострокове погашення - це можливість повністю або частково погасити заборгованість і проценти за користування позикою, тобто раніше кінцевого строку виконання зобов`язання.

Отже, договором обумовлено порядок повернення сум позики протягом трьох років у вигляді щомісячних платежів, починаючи з 05.02.2021 рівними виплатами, тобто до 05.02.2024. Також передбачена можливість і дострокового погашення.

Разом із тим, сторони погодили і можливість погашення зобов`язань не пізніше 05.02.2025.

При цьому, сторони не укладали угоду про продовження строку дії договору, як то передбачено договором позики - шляхом оформлення додаткової угоди.

Як вказує позивач, відповідачами сплачувалися щомісячні платежі з 05.02.2021, а саме, 05.02.2021 сплачено 51986,63 грн. (еквівалент 1863,32 доларів США) по курсу продажу 27,9000 грн., 16.03.2021 - 51800,00 грн. (еквівалент 1856,64 доларів США) по курсу 27,9000 грн., 06.04.2021 - 52070,00 грн. (еквівалент 1862,97 доларів США) по курсу 27,9500 грн., 06.05.2021 - 51792,00 грн. (еквівалент 1859,01 доларів США) по курсу 27,8600 грн., 07.06.2021 - 50953,00 грн. (еквівалент 1859,60 доларів США) по курсу 27,4000 грн., 06.07.2021 - 51056,00 грн. (еквівалент 1863,36 доларів США) по курсу 27,4000 грн., 09.08.2021 - 50682,31 грн. (еквівалент 1863,32 доларів США) по курсу 27,2000 грн., 17.09.2021 - 17000,00 грн. (еквівалент 629,87 доларів США) по курсу 26,9900 грн., 12.10.2021 - 500,00 доларів США по курсу продажу 26,6500 грн.

Загадом відповідачі, за підрахунком позивача, сплатили 14158,09 доларів США.

Починаючи з жовтня 2021 року відповідачі припинили сплачувати щомісячні платежі, перестали сплачувати основний борг і відсотки. Станом на 05.10.2021 розмір заборгованості склав 42779,77 долари США за тілом позики, 8853,21 доларів США за відсотками, разом 51632,98 доларів США.

17.05.2023 ОСОБА_1 направив обом відповідачам вимоги про повернення боргу від 15.05.2023, якими запропонував повернути борг в розмірі 53000,00 доларів США до 30.05.2023. Вимога отримана відповідачами 18.05.2023 (а.с. 13 17).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. А згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1 4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Як видно, зі сплачених платежів та умов договору позики, сторони визначили щомісячний платіж, з урахуванням курсу придбання долару США на сайті АТ КБ «Приватбанк» готівкою або у валюті займу. Однак сам правочин укладений у валюті долари США.

Позивач заявляє до стягнення заборгованість по основному платежу в сумі 42779,77 доларів США і відсоткам в сумі 8853,21 долар США за період з 06.10.2021 по 06.06.2023.

Хоча, виходячи з умов договору позики, розмір відсотків за три роки становитиме: 53000 *16/100*1095/365 = 25440 доларів США. Отже, щомісячний платіж становить 2178,88 доларів США.

Разом із тим, суд розглядає справу у межах позовних вимог, отже, не може виходити за межі заявлених вимог по щомісячному платежу, які сплачував позивальник (в сумі 1863,32 доларів США), а також по загальній сумі заборгованості, визначеній у позові: по основному платежу в сумі 42779,77 доларів США і відсоткам в сумі 8853,21 долар США, всього

Позивачем визнано, що одним із солідарних боржників під час розгляду справи достроково сплачено ще 15000,00 доларів США 23.06.2023 (дата прив`язки до курсу долара) на погашення боргу.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тому, із відповідачів підлягає стягненню солідарно 36632,98 доларів США основного боргу ((42779,77 + 8853,21) 15000)), з огляду на те, що сума повернутого пору у першу чергу спрямовується на погашення процентів.

Щодо вимог про стягнення процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 1032,04 грн.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Фактично позивач використав право вимоги повернення усієї суми боргу, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до відповідачів із вимогою від 15.05.2023 про погашення всієї суми боргу у строк до 30.05.2023

Якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, кредитор може нараховувати три проценти річних, починаючи від 30.05.2023.

Позивачем, у своєму позові заявлено до стягнення 3 % річних за період від 06.02.2021 по 06.06.2023.

Розглядаючи справу у межах позовних вимог, суд також враховує, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

Таким чином, підстав для нарахування 3% річних та інфляційних витрат після 24 лютого 2022 року немає, а тому не підлягають стягненню нараховані проценти (у межах позовних вимог) взагалі.

Стосовно вимоги про стягнення штрафу у розмірі 1 % від суми простроченого платежу.

Як видно з матеріалів справи, відповідачі востаннє сплатили 500,00 доларів США 12.10.2021, тобто станом на 06.10.2021 мав місце прострочений платіж (знов таки, у межах суми позовних вимог - 18863,33 долари США).

Тому, зважаючи на вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає за можливе стягнути із відповідачів штраф за період з 06.10.2021 до 24.02.2022, тобто за 4 місяці, який становитиме (1863,32 *0,01 * 4) = 74,53 долари США.

Загалом на користь позивача підлягає стягненню солідарно із відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 36707,51 доларів США (36632,98 + 74,53).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином.

З огляду на те, що загальний розмір вимог позивача становить 53056,46 доларів США, а задоволені вимоги в загальному розмірі на суму 36707,51 доларів США, (тобто, на 69,18%), а позивачем при поданні позову сплачено 13420,00 грн. (а.с. 36), то загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача становить 9283,95 грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 69,18% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (13420,00 грн.* 69,18% /100%).

Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, 12.05.2022 між позивачем ОСОБА_1 і адвокатом Омеляном О.О. укладено договір про надання правових (юридичних) послуг, яким обумовлені повноваження адвоката та оплата послуг адвоката у вигляді гонорару в загальній сумі 35000,00 грн. (а.с. 35 26).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).

Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належним і допустимими доказами (ордером, укладеним договором), тому вони приймаються судом до уваги.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону).

Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Договором узгоджено, що за надання адвокатом правової допомоги у справі, клієнт оплачує адвокатові гонорар.

Таким чином, витрати у розмірі 35000,00 грн. гонорару адвоката можуть бути розподілені у якості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони підтверджені матеріалами справи.

Суд вважає, що сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором про надання юридичних послуг, адже представник позивача готував позовну заяву, приймав участь у судовому засіданні.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в розмір 24213,00 грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 97,33% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (35000,00 грн.* 69,18% /100%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики від 05 січня 2021 року в розмірі 36707,51 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 16748,47 грн. (4641,97 грн. (судовий збір) + 12106,50 грн. (витрати на правову допомогу).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 16748,47 грн. (4641,97 грн. (судовий збір) + 12106,50 грн. (витрати на правову допомогу).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 22 вересня 2023 року.

Суддя О.С. Наумова