Справа №461/4092/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Мисько Х.М.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.

представника відповідача Іваскевич Х.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1 000 000,00 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб (службових осіб) Львівської областної прокуратури, шляхом не внесення відповідних відомостей на підставі заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 03.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.06.2021 року на адресу Генерального прокурора Бурка В.В. направив заяву про кримінальне правопорушення. 22.06.2021 року з Офісу Генерального прокурора позивач отримав листа за вих. №31/3/1 40412-21 від 14.06.2021 про те, що його заяву надіслано для розгляду прокурору Львівської області. Листом від 26.06.2021 року позивачу повідомлено, що прокуратурою Львівської області розглянуто вищевказане звернення ОСОБА_1 та скеровано його до Територіального управління Державного бюро розслдіувань, розташованого у місті Львові. Вважає, що вищевказані обставини та нормативні документи стверджують, що дії посадових осіб Львівської обласної прокуратури при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.06.2020 року являються незаконними.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання.

22.06.2023 року представником Львівської обласної прокуратури Слиш Г. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано ушкодження здоров`я, майнової чи немайнової шкоди та пряммих збитків, які знаходяться у безспосередньому причинно наслідковому зв`язку із вказаними діями відповідача і підлягають відновлення чи повному відшкоудвання за рахунок винної особи. Просила відмовити у задоволенні позову.

21.06.2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідач не вказав за яким Законом і які саме докази позивач зобов`язаний був надати для обґрунтування моральної шкоди, яка полягає у приниженні ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з діями відповідача. Крім того, зазначає, що відповідач порушує ст. 1167 ЦК України і зобов`язаний був на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України визнати позов, оскільки ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2021 року встановлено вину та незаконність дій посадових осіб прокуратури Львівської області.

03.07.2023 року представником відповідача Львівської обалсної прокуратури скеровано на адресу суду додаткові пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Офісу генерального прокурора щодо протиправних дій сіддів Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка надійшла до Львівської обласної прокуратури з Офісу Генерального прокурора. Згідно листа Офісу Генерального прокурора від 14.06.2021 року заявника повідомлено, що дана заява скерована за територіальною юрисдикцією до Львівської обласної прокуратури. Згідно вказаного листа Офісу Генерального прокукрора Львівській обласній прокуратурі було доручено організувати її розгляд згідно з вимогами кримінальнго процесуального законодавства.Після надходження вказаної заяви до Львівської обласної прокуратури, таку згідно з листом від 22.06.2021 року за №31/1-р-21 скеровано до Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові. Про отримання вказаного листа прокуратури Бурці В.В було відомо 26.06.2021 року внаслідок отримання його копії. Так, представник відповідача зазначає, що позивачем не наведено належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а відтак просить у позові відмовити повністю.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13.07.2023 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення відшкодування моральної шкоди та призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 27.09.2023 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення відшкодування моральної шкоди закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, скерував на адресу суду заяву про розгляду справи за його відстуності. Позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Надала аналогічні пояснення викладені в письмових запереченнях. Просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Заслухавши думку позивача, проаналізувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 03.06.2021 ОСОБА_1 звернувся в Офіс Генерального прокурора із зверненням щодо можливого вчинення суддями Восьмого апеляційного адміністративного суду кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Згідно листа Офісу Генерального прокурора №31/3/1-40412-21 від 14.06.2021 заявника повідомлено, що заява ОСОБА_1 від 03.06.2021 року щодо можливих неправомірних дій судді Восьмого апеляційного адміністративного суду, скерована за територіальною юрисдикцією до Львівської обласної прокуратури.

Листом Львівської обласної прокуратури №31/1-р/21 від 22.06.2021 року звернення ОСОБА_1 щодо протиправних, на його думку, дій суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Львівської області скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, для розгляду в порядку ст. 214 КПК України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано уповноважених на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення посадових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 03.06.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, подану заявником в порядку ст. 214 КПК України, та повідомити заявника про прийняте рішення.

Листом Львівської обласної прокуратури №31/1-1118 вих-21 від 23.09.2021 року повідмолено ОСОБА_1 , що на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2021 року у справі №461/5405/21 звернення ОСОБА_1 від 03.06.2021 року з приводу можливих протиправних дій суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду та з інших питань 22.06.2021 року скеровано Львівською обласною прокуратурою до ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, для розгляду в порядку ст. 214 КПК України. За результатами розгляду звернення ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, заявнику надано вмотивовану відповілдь за вих №Б-4011/12-11/21 від 01.07.2021 року.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відтак, позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути.

Позивач в позовній заяві вказує, що в результаті незаконних дій посадових (службових осіб) Львівської обласної прокуратури спричинено приниження його честі, гідності, ділової репутації та завдано моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження нанесення моральних страждань органами прокуратури, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, а також не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не зазначено, з чого саме позивач виходив при визначення суми моральної шкоди.

Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

Так, у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий порядок розгляду заяв про злочини і прийняття у них рішення, визначено положеннями ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 9901/128/21 наголошено, що «звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань».

Частиною п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України передбачено, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, зокрема, щодо суддів.

Враховуючи наведене, Львівською обласною прокуратурою, в межах строку, передбаченого ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», 22.06.2021 за №31/1-р-21 звернення ОСОБА_1 направлено для розгляду за підслідністю у Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові та ОСОБА_1 для відома.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відтісніть обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Крім того в даній категорій справ саме на позивача покладено обов`язок щодо доказування факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в недостатній мірі наведені докази завдання йому душевних та психічних страждань, а саме щодо погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності.

Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що позивачем не доведено факту завдання йому шкоди, внаслідок незаконних дій посадовими особами Львівської обласної прокуратури, а тому відсутні підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, в суду відсутні правові підстави для звернення до Конституційного суду України з поданням щодо тлумачення ст.56 Конституції України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 15-16, 202-203, 215, 216, 234, 377, 526, 575, 610-612, 638-640, 717-719 ЦК України, ст.ст.1, 2, 3, 13, 19, 42, 43, 48, 49, 59, 76-81, 82, 89, 95, 141, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати з оплати судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2023 року.

Учасники у справі:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Львівська обласна прокуратура (адреса: 79005, м.Львів, вул.Шевченка,17/19, )

Суддя Мисько Х.М.