Провадження №6/523/353/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Аліна С.С., розглянувши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні №65613088,-

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2023 року ТОВ «Дебт Форс» звернулось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні №65613088 відкритого на підставі виконавчого напису №91412 вчиненого 09.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Аліну С.С..

Дослідивши заяву про заміну сторони виконавчого провадження з доданими до неї документами, суддя приходить до наступного.

В правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2022 у справі №183/4196/21, наведено наступне: «Оскільки тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства».

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі №369/238/15-ц (провадження №14-117цс18)).

Підсудність у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно із ст. 90 Закону України «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Положеннями ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено місце виконання рішення.

Так, виконавчі дії провадяться державним або приватним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

З аналізу даної норми закону вбачається, що місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є місце вчинення виконавчих дій, а не місцезнаходження державного/приватного виконавця чи місце відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

Згідно із матеріалами заяви, боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомостей про місцезнаходження майна ОСОБА_1 або його роботи на території Суворовського району м. Одеси, які входять до поняття «місце виконання рішення», матеріали заяви не містять.

Місцезнаходження офісу приватного виконавця Шевченко Т.С. не є місцем виконання виконавчого напису нотаріуса №91412 вчиненого 09.04.2021.

Таким чином, визначаючи підсудність даної заяви про заміну сторони, заявник помилково виходив з того, що місцем виконання виконавчого напису є місцезнаходження офісу приватного виконавця.

Отже, суд приходить до висновку про те, що вказана справа не підсудна Суворовському районному суду м. Одеси та підлягає передачі до суду за місцем проживання боржника, яке також входить до поняття «місце виконання рішення».

У зв`язку з вищевикладеним, заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні слід передати за підсудністю до Котовського міськрайонного суду Одеської області.

Згідно із п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст. 27, 31, 353 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні №65613088 передати для розгляду за підсудністю до Котовського міськрайонного суду Одеської області.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.09.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.