Справа № 286/2689/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення заборгованості по заробітній платі , -

В С Т А Н О В И В:

11.07.2023 року позивач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Приватного підприємства «Автомагістраль», що знаходиться за адресою: с.Синяк Бучанського району Київської області, вул.Київська, буд. 68, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 45903,36 грн., мотивуючи тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений наказом від 07.09.2022 року за власним бажанням; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку, тому просить на підставі ст.ст.116, 233 КЗпП України позов задоволити.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 10.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, та призначено судовий розгляд на 05.10.2023 року.

31.08.2023 року від представника відповідача адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи зокрема тим, що позивачем пропущено встановлений ч.2 ст.233 КЗпПУ тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору у справах про виплату сум, належних працівникові при звільненні; внаслідок воєнного стану, ведення бойових дій і інших обставин непереборної сили, в тому числі існування бюджетної заборгованості за виконані підприємством роботи та надані послуги, підприємство відповідача змушене було припинити виплату заробітної плати працівникам та сплату бюджетних платежів; вказані обставини свідчать про відсутність вини підприємства у нездійсненні своєчасного розрахунку з працівниками; відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці; крім того, позивачем здійснено невірний розрахунок суми заборгованості.

04.10.2023 року від представника відповідача адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача.

05.10.2023 року позивач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відтак, керуючись нормами ст.223 ЦПК України, суд вбачає за можливе розглянути справу за сторін за наявними матеріалами справи.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 у період з 16.06.2020 по 07.09.2022 року перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Автомагістраль», , та 07.09.2022 року був звільнений з роботи дорожнього робітника 3 розряду ПП «Автомагістраль» за угодою сторін на підставі ст.36 КЗпПУ, що стверджується копією трудової книжки.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з довідки форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу. Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пенсійний фонд України» стосовно особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період роботи на ПП «Автомагістраль», код 31481658, загальний нарахований дохід працівника без обов`язкових відрахувань до бюджету за 2022 рік склав 87322,09 грн. (сума заробітку для нарахування пенсії 38209,22 грн.)

Як вбачається з довідки ПП «Автомагістраль» про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 26.06.2023 року загальний нарахований дохід працівника за період з січня 2022 року по вересень 2022 року склав 85542,59 грн., з нього здійснено утримання роботодавцем: суми ПДФО 15397,67 грн., військового збору 1283,14 грн., утримання по виконавчих листах 22958,52 грн., відтак, дохід за вирахуванням всіх утримань склав 45903,26 грн. (85542,59 15397,67 1283,14), з яких працівнику було виплачено лише 23036,64 грн. З наведеного слідує, що розмір невиплаченого працівнику доходу становить 22866,62 грн. (45903,26 22866,62). Тобто розмір заборгованості по заробітній платі, який позивач у позові просить стягнути з відповідача 58413,24 грн., позивачем обраховано без врахування сум уже виплаченого йому доходу. При цьому, заперечення представника відповідача у відзиві щодо неправильності розміру заборгованості, заявленої позивачем до стягнення та наведення власного розрахунку із визначенням розміру заборгованості в сумі 4725,80 грн. також не можуть бути покладені в основу рішення із-за їх помилковості, оскільки не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, так як суперечать відомостям, наведеним у бухгалтерській довідці про суми нарахованого доходу працівнику та здійснених з нього утримань і виплат, яку склало і надало саме підприємство відповідача.

Відтак, відповідач при звільненні працівника з позивачем своєчасно не розрахувався, остаточного розрахунку по заробітній платі не провів. Документально підтверджений розмір заборгованості відповідача по заробітній платі позивача становить 22866,62 грн. Доказів погашення відповідачем заборгованість по заробітній платі позивача на момент розгляду справи в суді сторонам суду не надано.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, покликання відповідача у спростування вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій на території розташування підприємства у період з 25.02.2022 року по 03.04.2022 року, що мало наслідком знищення майна підприємства, а також інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, внаслідок чого підприємство змушене було припинити виплату заробітної плати працівникам та сплату бюджетних платежів, не спростовують фактів існування заборгованості по заробітній платі. та невиплати її працівнику, як при звільненні, так і на момент розгляду справи в суді, а відтак, і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є обгрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо строків звернення до суду за стягнення заборгованості по заробітній платі, то суд звертає увагу на наступне.

Статтею 233 КЗпПУ передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Зокрема частиною другою цієї статті встановлено, що працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Проте відповідно до офіційного тлумачення положення частини другої статті 233, наданого в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013, встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відтак, у трудових спорах про стягнення заробітної плати і інших гарантованих виплат працівник не обмежений будь-яким строком звернення до суду. Хоча у даному випадку позивач звернувся до суду до спливу трьох місяців з моменту складення відповідачем довідки про доходи позивача, з якої вбачається наявність заборгованості, так як позов подано 11.07.2023 року, а довідка про доходи датована 26.06.2023 року.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, Київська область, Бучанський (Вишгородський) район, с.Синяк, вул.Київська, буд. 68, ідентифікаційний код юридичної особи 31481658) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості по заробітній платі в сумі 22866,62 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, Київська область, Бучанський (Вишгородський) район, с.Синяк, вул.Київська, буд. 68, ідентифікаційний код юридичної особи 31481658) на користь держави судовий збір в сумі 686,71 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.10.2023 року.

Суддя: В. І. Вачко