ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/3181/20 Номер провадження 22-ц/814/1662/23Головуючий у 1-й інстанції Герцов О.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року , ухвалене суддею Герцовим О.М., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2020 року Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 4 672,37 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» надає послуги з управління багатоквартирними будинками м. Ізюма. 01 липня 2019 року між Ізюмським міським головою Марченко В.В. та КП «Благоустрій міста Ізюма» був укладений договір по наданню послуг з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Послуги з управління багатоквартирним будинком споживач отримує, але у порушення діючого законодавства та вищевказаного договору не сплачує їх вартість. Про суму та факт існування заборгованості споживача повідомляли шляхом направлення квитанцій на оплату послуг із зазначенням суми боргу. Станом на серпень 2020 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 4 672,37 грн. за період з липня 2019 року по серпень 2020 року, тобто в межах строку позовної давності.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма»заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 липня 2019 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 4 672, 37 грн. та судовий збір в сумі 2 102,00 грн., а всього 6 774,37 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач як споживач зобов`язана сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. Внаслідок невиконання зобов`язання у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, що підлягає стягненню у розмірі, визначеному виконавцем на підставі затверджених тарифів, і який не спростовано відповідачем. Спростування нарахованих сум відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір про надання житлово-комунальних послуг між нею і управителем багатоквартирного будинку по справі не укладався, пропозиції укласти такий договір не надходило, рахунки на оплату житлово-комунальних послуг позивачем їй не вручалися. Зазначала, що позивачем не надано до суду доказів про надання їй житлово-комунальних послуг і користування цими послугами. Вважає що відсутність відповідних договірних відносин не створює правових підстав для виконання будь-яких зобов`язань сторонами, в тому числі, і на оплату, будь-які договірні відносини між нею і позивачем відсутні, доказів протилежного позивачем до суду не надано, а надані позивачем до суду разом з позовною заявою копії документів не підтверджують наявність договірних відносин і доказів надання їй житлово-комунальних послуг. Також вказує, що мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_2 , прийнято рішення організувати ОСББ, яке розпочало свою самостійну діяльність з 01 вересня 2020 року. Зазначає, що вона, як один із співвласників багатоквартирного будинку, не уповноважувала міського голову ОСОБА_2 укладати від його імені договір з КП «Благоустрій міста Ізюма».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року (а.с. 85).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року закінчено підготовчі дії по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.88).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 08 серпня 2022 року справа перебуває в провадженні Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2023 року ОСОБА_3 справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій у справі та призначено її до розгляду на 04 травня 2023 року, без повідомлення учасників справи (а.с.92).

У зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_3 звільнена з посади судді Полтавського апеляційного суду рішенням Вищої ради правосуддя №474/0/15-23 від 09.05.2023 року та відрахована зі штату Полтавського апеляційного суду, у справі №639/7637/21 здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року ОСОБА_4 справу прийнято до провадження. Закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду на 04 жовтня 2023 року, без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 95).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області №0573 від 26.06.2019 року «Про призначення управителя багатоквартирного будинку», КП «Благоустрій міста Ізюма» визначено управителем багатоквартирних будинків в місті Ізюмі згідно додатку 1, відповідно до якого у переліку є адреса боржника: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Із розрахунку заборгованості станом на серпень 2020 року вбачається, що борг відповідача перед позивачем становить 4 672,37 грн. (а.с. 10).

За результатами розгляду справи по суті пред`явлених позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачем не надано суду доказів невідповідності якості наданих позивачем послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За таких обставин позовні вимоги комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» підлягають задоволенню.

При цьому, судом першої інстанції враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №221/515/15-а, згідно якої, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг у такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2019 року між Комунальним підприємством «Благоустрій міста Ізюма» в особі директора Бриль Ю.О. та міським головою Марченком В.В. укладено договір №119 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с. 7-11).

Пунктом 1 договору визначено, що управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Відповідно до п. 3 договору послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.

Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарнотехнічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідача виникло зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Неукладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг.

Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до ч.1 ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що договір між позивачем та відповідачем з надання відповідних послуг не укладався. Проте, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги у випадку фактичного користування ними, виходячи з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно матеріалів справи встановлено, що відповідачем ОСОБА_5 не надано суду доказів невідповідності якості наданих позивачем послуг у розумінні Закону України «Про житлово комунальні послуги».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги надаються виключно на договірних засадах, стаття 20 цього ж закону передбачає що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування.

Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц, який суд апеляційної інстанції бере до уваги відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги у випадку фактичного користування ними.

У матеріалах справи відсутня відмова ОСОБА_1 від надання житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку, нею не надано власний контррозрахунок щодо відсутності заборгованості.

За таких обставин споживач ОСОБА_5 зобов`язана сплачувати за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, висновок суду першої інстанції в цій частині доводами скарги не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_2 , прийнято рішення організувати ОСББ, яке розпочало свою самостійну діяльність з 01 вересня 2020 року, то такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки заборгованість за надані комунальні послуги стягнуто за період з 01 липня 2019 року по 31 серпня 2020 року.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку, де знаходиться квартира відповідача ОСОБА_5 . Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 4 672,37грн. є правильним.

Доводи ОСОБА_5 про те, що вона як один із співвласників багатоквартирного будинку не уповноважувала міського голову ОСОБА_2 укладати від його імені договір з КП «Благоустрій міста Ізюма» є безпідставними, з врахуванням наступного.

Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

РішенняІзюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов