СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12258/23

пр. № 2/759/3885/23

03 жовтня 2023 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Бабич Н.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

03.07.2023 до Святошинського районного суд м. Києва надійшов зазначений позов. Предметом позову є відшкодування шкоди в розмірі 96 179,78 грн., заподіяної внаслідок ДТП. Позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.07.2017 р. в м. Києві на просп. Перемоги сталася ДТП за участю автомобіля «Рено», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Фіат"» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР відповідачем, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 18.08.2017 р. по справі №759/12013/17. Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Рено», д.н. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фіат» д.н. НОМЕР_2 , була застрахована полісом обов`язкового страхування в ПрАТ "СК Провідна". 31.07.2017 р. позивачем подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування. 27.10.2017 р. позивачем було отримано страхову виплату в розмірі 17 292,89 грн. за вирахуванням франшизи 500,00 грн. Не погоджуючись з сумою страхової виплати, позивач замовив автотоварознавче дослідження. 16.11.2017 було проведено огляд та ідентифікацію колісного транспортного засобу - автомобіля "Рено" суб`єктом оціночної діяльності, та в той же день складено акт огляду колісного транспортного засобу, в якому зафіксовані пошкодження автомобіля, що передують відновлення стану автомобіля після ДТП. В подальшому, ТОВ "Кий Авто холдинг" на ім`я позивача видало рахунок - фактуру № 17112318 від 23.11.2017 для здійснення передоплати за запасні частини в сумі 25000,00 грн. 24.11.2017 вказаний рахунок позивачем було сплачено. Роботи з відновлення автомобіля були завершені 21.02.2018 р із складанням виконаних робіт на суму 120 160,00 грн. з урахуванням ПДВ. Враховуючи, попередню оплату в розмірі 25 000,00 грн., 22.02.2018 р. позивачем було сплачено 95 160,00 грн. Згідно Звіту № 1154 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Рено», д.н. НОМЕР_1 від 21.02.2018 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля становить з врахуванням ПДВ 120 160,00 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 68 596,07 грн. За заявою позивача від 18.06.2018 р. страховику було надано дублікат звіту та копії документів для сплати вартості відновлювального ремонту на суму 120 160,00 грн. Страховиком було враховано вартість запасних частин та вартість нормогодин ТОВ "Кий авто холдинг" за актом виконаних робіт № 18012950 від 21.02.2018, про що зазначено у листі страховика від 10.09.2019 р. № 17-12/6490 на адресу позивача. Після пред`явлення вимоги позивача, страховиком 04.07.2018 р. здійснено виплату в розмірі 6 687,33 грн. Як зазначив позивач, оскільки він не отримав повідомлення страховика про відмову у виплаті за заявою позивача від 18.06.2018 відшкодування в повному розмірі з врахуванням фізичного зносу, позивач звернувся до страховика із заявою від 29.08.2019 р., в якій вимагалось здійснення виплати відшкодування у заначеному розмірі. Листом від страховика від 10.09.2019 було повідомлено позивачу, що виплату страхового відшкодування позивачу страховик здійснив 27.10.2017 р у розмірі 17 292,89 грн. та 04.07.2018 р. у розмірі 6 687,33 грн. Загальна сума виплати становить 23 980,22 грн., сума франшизи - 500,00 грн. Також повідомлено, що здійснено виплату у відповідності до чинного законодавства та немає правових підстав для перегляду прийнятого рішення і здійснення доплати. Позивач просить стягнути з відповідача різницю між дійсним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 96 179,78 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 05.07.2023 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 79).

Позивачу та відповідачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження в справі, а відповідачу, крім цього, позовна заява з додатками.

07.08.2023 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив в задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності (а.с.85-87).

18.08.2023 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за вимогами якого позивач наполягав на позовних вимогах з підстав викладених в позові, а також зазначив, що строки звернення до суду з даним позовом не закінчились (а.с.95-97).

30.08.2023 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив до суду (а.с.108-109).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на такі обставини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.07.2017 р. в м. Київ на просп. Перемоги сталася ДТП за участю автомобіля «Рено», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Фіат"» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Фіат» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 18.08.2017 р. по справі №759/12013/17 (а.с.22-23).

Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Рено», д.н. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фіат» д.н. НОМЕР_2 , була застрахована полісом обов`язкового страхування в ПрАТ "СК Провідна".

31.07.2017 р. позивачем подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 17-18).

27.10.2017 р. позивачем було отримано страхову виплату в розмірі 17 292,89 грн. за вирахуванням франшизи 500,00 грн. (а.с.24).

16.11.2017 на станції технічного обслуговування було проведено огляд та ідентифікацію колісного транспортного засобу автомобіля "Рено", та в той же день складено акт огляду колісного транспортного засобу в якому зафіксовано пошкодження автомобіля, що передують відновлення стану після ДТП (а.с.28-31). В подальшому ТОВ "Кий Авто холдинг" на ім`я позивача видало рахунок фактуру №17112318 від 23.11.2017 для здійснення передоплати на запасні частини в сумі 25 000,00 грн. (а.с.32). 24.11.2017 вказаний рахунок позивачем було сплачено (а.с.33).

Роботи з відновлення автомобіля були завершені 21.02.2018 р із складанням акту виконаних робіт на суму 120160,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Враховуючи, попередню оплату позивачем 22.02.2018 р. було проведено оплату в розмірі 95 160,00 грн. (а.с.37).

Згідно Звіту №1154 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Рено», д.н. НОМЕР_1 від 21.02.2018 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля становить з врахуванням ПДВ 120 160,00 грн., а вартість матеріального збитку складає 68 596,07 грн (а.с. 38-48)

За заявою позивача від 18.06.2018 р. страховику було надано дублікат звіту та копій документів для сплати вартості відновлювального ремонту на суму 120 160,00 грн., в заяві вимагалось виплата відшкодування за встановленою сумою вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 68 596,07 грн. (а.с.66).

Після пред`явлення вимоги позивачем страховиком 04.07.2018 р. здійснено доплату в розмірі 6 687,33 грн.

Як зазначив позивач, оскільки він не отримав повідомлення страховика про відмову у виплаті за заявою позивача від 18.06.2018 відшкодування в повному розмірі з врахуванням фізичного зносу, позивач звернувся до страховика із заявою від 29.08.2019 р., в якій вимагав здійснення виплати відшкодування у зазначеному розмірі (а.с.67).

Листом від ПрАТ "СК "Провідна" від 10.09.2019 було повідомлено позивачу, що виплату страхового відшкодування позивачу страховик здійснив 27.10.2017 р у розмірі 17292,89 грн. та 04.07.2018 р. у розмірі 6 687,33 грн. Загальна сума виплати становить 23980,22 грн., за виключенням суми франшизи в розмірі 500,00 грн. Будь-яких правових підстав для перегляду прийнятого рішення і здійснення доплати немає (а.с. 68).

Згідно із ч.ч. 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного зідшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між Фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

4 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка страхувала свою відповідальність. Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз`яснення: «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою вільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити терпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої врахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до правового висновку ВСУ, висловленого у постанові від 29 червня 2016 року № 6-192цс16, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до обставин цієї справи позивач після настання ДТП звернулася до страховика із заявою про виплату їй страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася з вини фізичної особи, з якою страховик уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак страховик частково відмовив їй у виплаті цього відшкодування..

У правовому висновку ВСУ у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1365цс17 ВСУ вказав, що позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила (водія, що спричинив ДТП), тобто в день скоєння ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, і саме із цього часу у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Слід зазначити, що у цій справі позивач звертався до суду з позовом до страхової компанії та до водія, який спричинив ДТП, та просив стягнути страхове відшкодування та відшкодування майнової та моральної шкоди, а винуватець ДТП заявляв про застосування позовної давності.

Встановлено судом, що позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування шкоди до безпосереднього заподіювача шкоди, то перебіг позовної давності для вимоги потерпілого починається з дня скоєння ДТП.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 26.07.2017 р, тобто строк звернення до суду для позивача визначений до 26.07.2020 р.

Відповідачем подано відзив, в якому останній просив застосувати строк позовної давності, разом з тим вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

З огляду на викладене, позов поданий позивачем в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем. Стороною відповідача не спростовано розмір майнової шкоди заявлений стороною позивача.

Невиплаченою залишається частина коштів у розмірі 96 179,78 грн. із розрахунку: 120 160,00 грн (майнова шкода)- 23 980,22 грн (страхова виплата).

Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Що стосується вимог стягнення витрат пов`язаних з залученням оцінювача в розмірі 1700,00 грн., а також інших витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема надіслання електронного повідомлення відповідачу, за що сплачено 88,80 грн., отримання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 29.06.2023 р. в розмірі 105,00 грн. та судового збору в розмірі 1073,60 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, позивач підтверджує наданими до суду копіями квитанцій: квитанція (а.с. 72) на суму 1073,60 грн., квитанція (а.с.65) на суму 1700,00 грн., квитанція ( а.с. 71) на суму 105,00 грн.

Як зазначалося вище, позовні вимоги задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 979, 980, 993, 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 12, 76-78, 81, 82, 89, 133, 141, 259, 263- 265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди кошти в розмірі 96 179,78 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1700,00 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 105,00 грн., а всього разом 99 058 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятдесят вісім) грн. 38 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Зазначити дані позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Д.Бабич