У х в а л а

26 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 641/5005/20

провадження № 61-11646ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, третя особа - Президент України Зеленський Володимир Олександрович, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року змінено й викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року, в незміненій частині, та постанову Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року, постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року та постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року повернуто особі, яка її подала.

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року залишено без задоволення.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 06 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення її недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

На усунення недоліків, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 вересня 2023 року заявник направив до суду запитувані матеріали.

Подана касаційна скарга містить посилання щодо звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» заявник звільнений від сплати судового збору, тому додаткового вирішення дане клопотання заявника не потребує.

Перевіривши доводи касаційної скарги суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Разом з цим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 грудня 2005 року ОСОБА_1 незаконно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з Харківського національного університету внутрішніх справ. При звільненні йому не виплачені всі необхідні платежі та заробітна плата. До теперішнього часу триває досудове розслідування щодо неправомірних дій посадових осіб Харківського національного університету внутрішніх справ. Органами прокуратури Харківської області неодноразово виносилися постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, про закриття кримінальних проваджень.

Крім того, зазначено судом, що ОСОБА_1 фактично оскаржував до суду тривалий розгляд кримінальних проваджень, за якими приймалися процесуальні документи слідчими органів досудового розслідування, якими є прокуратура Харківської області та територіальне управління Державного бюро розслідувань, що розташоване у місті Полтаві, з якими він не згоден тому, починаючи з 2008 року, оскаржував їхні дії та бездіяльність. Вважав, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції встановив, що з заяви про перегляд судового рішення вбачається, як на думку ОСОБА_1 , нововиявленою є та обставина, що 16 травня 2023 року відбулось позачергове засідання Пленуму Верховного Суду, у зв`язку з викриттям масштабної корупції у Верховному Суді.

Верховний Суд вважає, що постановляючи оскаржуване судове рішення суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені заявником обставини не мають ознак нововиявлених обставин, оскільки вони не мають безпосереднього відношення до справи, не існували на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, адже відбулись значно пізніше, у 2023 році, не спростовують факти, які було покладено в основу рішення й взагалі жодним чином не впливають на рішення судів у цій справі.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими обставинами, оскільки фактично зводяться до незгоди заявника з прийнятими судовими рішеннями у цій справі.

Доводи заяви ОСОБА_1 , що судами не взято до уваги рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2014 року, постанови суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах, на які він посилався, також інші докази, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони є підставою для касаційного оскарження судового рішення, а не для перегляду його за нововиявленими обставинами. У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 викладав відповідні доводи щодо неврахування судом апеляційної інстанції низки постанов Верховного Суду, та у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у цій справі, якою його касаційну скаргу залишено без задоволення й надано їм належну правову оцінку.

Отже суд апеляційної інстанції обґрунтовано визначив, що зазначені у заяві про перегляд судового рішення обставини не носять характеру нововиявлених, тобто обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України, відтак заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є необґрунтованою.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з оскаржуваним судовим рішенням та правильність висновку суду не спростовують.

Відтак, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення й зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, подана касаційна скарга містить клопотання про передачу матеріалів справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з таких підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Оскільки Верховний Суд цією ухвалою дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, отже клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду також не підлягає задоволенню.

За таких обставин у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394, 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, третя особа - Президент України Зеленський Володимир Олександрович, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, третя особа - Президент України Зеленський Володимир Олександрович, про відшкодування моральної шкоди на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара