КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9313/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» про скасування наказу про призупинення трудового договору та зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр», просила скасувати п. 54 Додатку № 2 до Наказу № 45-к від 24.03.2022, виданого ТОВ «Сінема-Центр» в частині застосування його до позивача та зобов`язати відповідача виплатити позивачу заробітну плату за березень 2022 року у сумі 10 731, 78 грн та заробітну плату за період з квітня 2022 року по листопад 2022 року включно у сумі 103 600, 00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що працювала на посаді менеджера з реклами рекламного відділу відокремленого підрозділу ТОВ «Сінема-Центр» згідно з наказом № 1-к від 02.01.2013. Місце роботи позивача знаходилось в ТРЦ «Ocean Plaza» м. Київ, вул. Антоновича, 176, в якому розміщувався кінотеатр «Сінема Сіті» (відокремлений підрозділ ТОВ «Сінема-Центр»).

Після початку воєнного стану 24.02.2022 позивач за повідомленням від керівництва не працювала, жодної інформації щодо початку роботи від відповідача не отримувала. Лише в серпні 2022 року на офіційне звернення позивача остання отримала довідку про доходи за 2021-2022 роки, з якої позивачу стало відомо про нарахування заробітної плати за лютий 2022 року у розмірі 11900, 00 грн. та нарахування за простій у розмірі 1400, 00 грн. та 7200, 00 грн. за лютий і за березень 2022 року.

У подальшому 07.09.2022 року позивачу стало відомо про зупинення трудового договору з нею відповідно до наказу № 45-к від 24.03.2022 по підприємству ТОВ «Сінема-Центр» м. Полтава «Про призупинення дії трудового договору з працівниками».

Позивач не була обізнана про наявність вказаного наказу, відповідач її не повідомляв, своєї згоди на призупинення трудового договору не надавала. При цьому, позивач належним чином з оскаржуваним наказом не ознайомлена, її підпис відсутній на тексті вказаного наказу.

Отже, позивач вважає, що відповідачем було порушено трудове законодавство під час видачі вказаного наказу, оскільки він не відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Позивач також зверталась до Управління Держпраці, однак належний захист своїх прав позивач не отримала, а тому звернулась до суду з вказаним позовом.

Крім того, вказала, що враховуючи Довідку ТОВ «Сінема-Центр» за вих. № 91 від 29.08.2022 про заробітну плату позивача, середньомісячна заробітна плата позивача складає 12 950, 00 грн. З урахуванням положень чинного законодавства, борг по заробітній платі відповідача за період з квітня по листопад 2022 року становить 103 600, 00 грн., за березень 2022 року - 10 731, 78 грн. (нарахована, але не виплачена заробітна плата 7200, 00 грн + 3531, 78 грн борг з 24.03.2022 за 6 робочих днів).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначила, що заперечує проти доводів відповідача про пропуск нею тримісячного строку звернення до суду з даним позовом, оскільки про призупинення трудового договору їй стало відомо лише 23.08.2022 року від директора кінотеатру «Сінема Сіті Київ» Астанкова А.О. , а з копією наказу №45-к від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудового договору з працівниками» вона ознайомилась 07.09.2022 року.

Апелянт зазначає, що спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надавати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Вказує, що специфіка її роботи передбачає можливість дистанційної роботи. В необхідних випадках вона могла прибути до підприємства в м. Полтаву. Також відповідач має кінотеатри в різних містах України, проведення рекламних компаній можливе і в дистанційній роботі. Таку дистанційну роботу вона виконувала і раніше, до початку воєнних дій.

Вважає, що за умови, коли працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що у суді першої інстанції відповідач не довів, що не міг надати їй роботу, посилаючись тільки на розірвання в серпні 2022 р. договору оренди кінотеатру в ТРЦ «Ocean Plaza».

Вказує, що позивач повідомляла позивача про те, що хоче та бажає виконувати свою роботу, шукає таку можливість (здійснювати її дистанційно). Але відповідач використав цю норму закону, щоб позбавити позивача роботи, на великий термін коштів для виживання та виключив цей строк із трудового стажу. На даний час кінотеатр в м. Києві працює з 22.11.2022р., але роботу їй не запропонували, вона отримала повідомлення про скорочення.

Зазначила, щовідповідач міг, у разі неможливості забезпечити її роботою, припинити трудовий договір ще в березні 2022р., тоді вона могла б знайти за цей довгий час іншу роботу, але з вини відповідача втратила заробітну плату, місце роботи та трудовий стаж.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Сінема-Центр» - адвокат Панченко О.О. зазначає про свою незгоду із доводами скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача доводить до відома апеляційного суду, що ОСОБА_1 03.04.2023 року була звільнена з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ч. 1 статті 40 КЗпП України.

Зазначив, призупинення дії трудових договорів з працівниками кінотеатру «Сінема-Сіті Київ» було пов`язано із арештом майна та забороною користування приміщенням, в якому знаходився кінотеатр, яке належало особам, що являлись громадянами російської федерації. Доступ до приміщення кінотеатру починаючи з 24.02.2022 року був неможливий, що підтверджено матеріалами справи.

З 01.08.2022 року ТОВ «Сінема-Центр» вимушені були розірвати договір суборенди, а в подальшому прийняти рішення про вивільнення працівників, в тому числі і ОСОБА_1 з 03.04.2023 року.

Такі обставини виключали та виключають можливість надання роботодавцем роботи і її виконання та унеможливлюють забезпечення безпечних умов праці через військову агресію проти України, що стало підставою для призупинення трудових договорів.

Вказує, що відповідачу не було відомо про те, де перебуває ОСОБА_1 починаючи з 24 лютого 2022 року, жодних вимог допустити її до виконання роботи вона не заявляла, пропозицій працювати дистанційно від неї не надходило, хоча і це було неможливим, оскільки з усіма працівниками кінотеатру було призупинено дію трудових договорів.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Грибова І.В. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в тій доводи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ТОВ «Сінема-Центр» - адвокат Панченко О.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , згідно з наказом № 1-к від 02.01.2013 року перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем та працювала на посаді менеджера з реклами рекламного відділу відокремленого підрозділу ТОВ «Сінема-Центр»

З 01.02.2022 рокувідповідно до наказу № 45-к/к від 31.01.2022 була переведена за її згодою на посаду менеджера з реклами Кінотеатру «Сінема-Сіті» ТОВ «Сінема-Центр», за основним місцем роботи.

Судом встановлено, що робоче місце позивача знаходилось в орендованому в м. Києві у ТОВ «Конкорд Кіно» приміщенні в ТРЦ «Ocean Plaza».

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому неодноразово було породжувався та триває на момент розгляду справи.

У зв`язку із цим відповідачем прийнято наказ № 43-к 24.02.2022 «Про оголошення простою», відповідно до якого було оголошено простій не з вини працівників з 24.02.2022 по 28.02.2022 працівникам відокремленого підрозділу ТОВ «Сінема-Центр» кінотеатру «Сінема-Сіті Київ» та працівникам структурних підрозділів Товариства з оплатою у розмірі 2/3 посадового окладу.

У Додатку № 1 до Наказу, який містить Список працівників ВП ТОВ «Сінема-Центр» кінотеатру «Сінема-Сіті Київ», яким оголошено простій зазначено у тому числі і позивача.

Розпорядженням № 1 від 01.03.2022 «Про оголошення простою» Товариством, у зв`язку з відсутністю організаційних і технічних умов для господарської діяльності товариства під час воєнного стану та керуючись ст. 113 КЗпП України було оголошено простій не з вини працівників з 01.03.2022 по 31.03.2022 працівникам відокремленого підрозділу ТОВ «Сінема-Центр» кінотеатру «Сінема-Сіті Київ» з оплатою у 2/3 посадового окладу.

У Додатку № 1 до Розпорядження, який містить Список працівників ВП ТОВ «Сінема-Центр» кінотеатру «Сінема-Сіті Київ», яким оголошено простій зазначено, у тому числі і позивача.

15.03.2022 Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», метою якого є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу.

Вказаний Закон набрав законної сили 24.03.2022.

Керуючись положеннями ст. 13 Закону, у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, відповідачем був постановлений наказ № 45-к «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», відповідно до якого з 25.03.2022 з працівниками Товариства до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками ТОВ «Сінема-Центр» та доручено інспектору з кадрів повідомити працівників про призупинення дії трудових договорів у будь-який доступний спосіб.

У Додатку № 2 до Наказу, який містить Список працівників ВП ТОВ «Сінема-Центр» кінотеатру «Сінема-Сіті Київ», зазначено, у тому числі і позивача.

Розпорядженням № 2 від 24.03.2022 «Про припинення простою», Товариством, керуючись ст. 13 вказаного Закону, припинено простій не з вини працівників з 24.03.2022 працівникам відокремленого підрозділу ТОВ «Сінема-Центр» кінотеатру «Сінема-Сіті Київ» у зв`язку з призупиненням дії трудового договору відповідно до наказу директора ТОВ «Сінема-Центр» від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудового договору».

Крім того зобов`язано відповідальну особу Товариства довести розпорядження до відмова працівників будь-якими доступними засобами зв`язку, за можливості ознайомити під підпис.

У Додатку № 1 до Розпорядження, який містить Список працівників ВП ТОВ «Сінема-Центр» кінотеатру «Сінема-Сіті Київ», зазначено, у тому числі і позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що у вересні 2022 року позивач звернулась до Товариства з проханням надіслати їй для ознайомлення наказ № 45-к від 24.03.2022 та наказ № 43-к про оголошення простою з додатками, що і було зроблено відповідальною особою відповідача.

У подальшому, позивач, не погоджуючись із рішенням відповідача про призупинення дії трудового договору, звернулась з відповідною скаргою до Управління Держпраці у Полтавській області /№ЦА-2387/4/4.1.7-22а від 22.09.2022/.

Відповідно до листа Управління Держпраці у Полтавській області від 05.10.2022 за № ПЛ/1/493-ЦА-22 позивача повідомлено про те, що інспектором праці проведено інформаційно-роз`яснювальну роботу у ТОВ «Сінема-Центр» щодо ефективних засобів дотримання законодавства та запобігання можливим його порушенням.

З вказаного листа також вбачається, що згідно розрахункового листа за березень 2022 року позивачу нараховано оплату за час простою з 01 по 24 березня 2022 року у сумі 7200, 00 грн, до виплати 5 796, 00 грн. (які на момент проведення перевірки не були виплачені позивачу у зв`язку з відсутністю коштів).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що на момент розгляду справи вказані кошти були виплачені позивачу.

Відповідно до Довідки, виданої ТОВ «Інвестиційний союз «Либідь» за вих. № 31 від 15.02.2023 ТОВ «Конкорд Кіно», встановлено, що у період з 24.02.2022 по 21.11.2022 включно ТРЦ «Ocean Plaza» не працював. Починаючи з 22.11.2022 ТРЦ було відчинено для відвідувачів.

Судом також встановлено, що 10.11.2022 між ТОВ «Сінема-Центр» та ТОВ «Конкорд Кіно» було укладено Угоду про розірвання Договору суборенди № 1 від 19.08.2021, за умовами якого сторони узгодили розірвати договір суборенди достроково з 01.08.2022.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що оскаржуваний наказ в частині, що стосується позивача, відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та об`єктивним економічним реаліям, в яких відповідач опинився внаслідок збройної російської агресії, був доведений до відома позивача у спосіб, який був можливий на момент прийняття, про що свідчать матеріали справи та що не було спростовано позивачем, а тому підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування в частині, що стосується позивача, відсутні. Зокрема, суд виходив із того, що оскаржуваний наказ відповідачем прийнято у зв`язку з тим, що встановлені у судовому засіданні обставини не дають можливості відповідачу надавати роботу, надавати можливість виконувати цю роботу у повному обсязі, а також неможливістю забезпечення безпечних умов праці через військову агресію проти України, а також відсутністю фінансово-господарської діяльності внаслідок розірвання всіх договорів суборенди приміщень кінотеатрів «Сінема Сіті».

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грнутються на вимогах чинного законодавства.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієїКонституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34,38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (тут і надалі в редакції на час винесення оспорюваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно доЗакону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Судувід 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження№ 61-292св23).

З 19.07.2022 ст. 13 Закону викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч. 1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

Аналізуючи положення вказаного Закону, підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків, неможливість продовжувати господарську діяльність за місцем роботи працівника.

При цьому саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо).

Крім того, як визначено положеннями вказаного Закону, призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Відтак судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв`язку із обставинами, викликаними збройною агресією російської федерації, пов`язаною із цим відсутністю доступу до приміщень кінотеатру «Сінема Сіті», розташованому в ТРЦ «Ocean Plaza», відсутністю фінансово-господарської діяльності внаслідок розірвання всіх договорів суборенди приміщень кінотеатрів «Сінема Сіті», відповідач був позбавлений можливості забезпечити позивача роботою, яку вона виконувала раніше. А позивач, в свою чергу, не могла її виконувати.

Апеляційний суд зазначає, що згідно із постановою КМУ України від 6 грудня 2022 року № 1364 " Про деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією" Київ та Київська область були виключені із переліку територій на який ведуться (велися) бойові дії.

Тобто до 6 грудня 2022 року місто Київ та Київська область відносились переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, і у роботодавця було законне право на призупинення дії трудового договору з працівником.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Поряд з цим, доводи позивача про можливість відповідача забезпечити її роботою в інших містах, до прикладу в Полтаві, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки робоче місце позивача було визначене у м. Києві у приміщенні в ТРЦ «Ocean Plaza».

Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що за фактичним робочім місцем позивача в м. Києві було забезпечено можливість організації і здійснення робочого процесу в звичайному режимі.

По справі встановлено та не спростовано позивачем, що дію трудового договору було призупинено з усіма працівниками, робоче місце яких було у м. Києві.

Аналогічно, позивачем не було надано доказів що вона виявляла бажання та мала об`єктивну можливість працювати та виконувати свої обов`язки на своєму робочому місці.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами позивача щодо дотримання нею строку звернення до суду із даним позовом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, з наказом про призупинення трудового договору позивач була ознайомлена 07 вересня 2022 року. Доказів того, що зміст даного наказу було доведено до позивача раніше, відповідачем не надано. Таким чином, позовну заяву було подано в межах визначеного положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строку.

Однак, зазначена обставина не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки місцевий судприйшов до висновку про те, що у задоволенні позову про поновлення на роботі слід відмовити у зв`язку із його необґрунтованістю.

Сам по собі факт ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом 07.09.2022 року не впливає на висновки суду щодо його законності та не може бути підставою для задоволення позову.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.