ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 640/494/18 Номер провадження 22-ц/814/1718/23Головуючий у 1-й інстанції Лях М.Ю. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Дребот І.А.

представник відповідача адвокат Воробйов В.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року, ухвалене суддею Лях М.Ю., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Мегабанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2018 року ПАТ «Мегабанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №15П/2017 від 21.06.2017 року, яка станом на 01.12.2017 року становить 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року ключно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2. кредитного договору -17 420,52 грн. Стягнути з ОСОБА_2 як солідарного боржника із ОСОБА_1 за договором поруки від 07.07.2017 року на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість закредитним договором №15П/2017від 21.06.2017 року, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , яка станом на 01.12.2017 року становить 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості закредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповіднодо пункту 6.2. кредитного договору - 17 420,52 грн. Стягнути з ОСОБА_3 як солідарного боржника із ОСОБА_1 за договором поруки від 07.07.2017 року, на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість закредитним договором №15П/2017 від 21.06.2017 року, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , яка станом на 01.12.2017 року становить 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2. кредитного договору -17 420,52грн.

Позовна заява мотивована тим, що 21.06.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Мегабанк» було укладено кредитний договір №15П/2017, до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 167 000,00 грн. на строк з 21.06.2017 року до 20.06.2021 року, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості 16%річних. Пунктом 2.12. кредитного договору зазначений рахунок для повернення кредиту, сплати процентів, штрафу, комісії та пені - 4. Починаючи з 01.07.2017 року ОСОБА_1 порушуються строки сплати платежів за кредитом. Станом на 01.12.2017 року загальна заборгованість за кредитом складає 131 488,10 грн. Всього сума нарахованих процентів за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року включно складає 8 958,32 грн., що складається з суми прострочених процентів за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року включно - 7205,15 грн., суми нарахованих та несплачених процентів за період з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року включно - 1753,17 грн. За несвоєчасну сплату процентів, передбачених кредитним договором, сума штрафу, нарахованого відповідно до п.6.2. кредитного договору, станом на 01.12.2017 року складає 720,52 грн. Крім того, відповідно до пункту 3.2.3. кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язана у день підписання договору і не менше, ніж на строк його дії застрахувати своє життя на користь ПАТ «Мегабанк, однак відповідачем не були виконані зазначені вимоги, у зв`язку з чим позивачем було нараховано ОСОБА_1 штраф, відповідно до п.6.2. кредитного договору у розмірі 16 700,00 грн.Таким чином,станом на 01.12.2017 року загальна сума штрафів, нарахованих у відповідності до п.6.2. кредитного договору склала 17 420,52 грн. Також, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором були укладені договори поруки: договір поруки від 07.07.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 ; договір поруки від 07.07.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 . У зв`язку з чим, представник позивача звертається з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як до солідарних боржників за невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №1511/2017 від 21.06.2017 року. Також, представник позивача зазначає, що, враховуючи порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, ПАТ «Мегабанк» звертався до усіх відповідачів з вимогами щодо погашення заборгованості за кредитним договором, однак, до цього часу відповідачами заборгованість за кредитним договором не сплачена.

02.05.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ «Мегабанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки (т.1 а.с. 224-227).

19.06.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Воробйов В.В. подав уточнену зустрічну позовну заяву до ПАТ «Мегабанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки, в якій просив суд визнати недійсним договір поруки, укладений 07.07.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 234-235).

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договір поруки від 07.07.2017 року був укладений під впливом обману з боку представників банку, а також під впливом психічного насильства, застосованого до нього працівниками банку. Крім того, звертає увагу, що ні договором, ні законом не передбачено забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №15П/2017 від 21.06.2017 року, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , жодним із видів забезпечення, передбачених ч.1 ст. 548 ЦК України. Згідно пункту 2.10. розділу 2 вказаного кредитного договору «Умови та порядок надання кредиту» «зобов`язання клієнта за договором забезпечується (вид забезпечення)/не забезпечується» відповідає умові «Не забезпечується». Також ОСОБА_2 зазначає, що в момент підписання ним договору поруки працівники ПАТ «Мегабанк» не повідомили йому, що ОСОБА_1 вже були порушені умови кредитного договору. Крім того, зауважує, що оскільки ПАТ «Мегабанк» не надав до суду доказів виконання ним вимог ст.ст. 9, 13 Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні кредитного договору №15П/2017 від 21.06.2017 року, вказаний кредитний договір є недійсним. Також зауважує, що договір поруки був укладений за місцем роботи поручителя, що у свою чергу суперечить вимогам ч.1 ст. 647 ЦК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Мегабанк» (т.1 а.с. 243-244).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року позовна заява ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволена частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №15П/2017 від 21 червня 2017 р., яка станом на 01.12.2017 року становить 157 866,94 грн., яка складається з: суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року включно в розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2. кредитного договору - 17 420,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» сплачений судовий збір у розмірі по 1184,00 грн. з кожної.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки - задоволено.

Визнано недійсним договір поруки, укладений 07 липня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом АТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки викладені у первісному позові обставини в цій частині знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Перевіривши доводи, викладені у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до ПАТ «Мегабанк» про визнання договору поруки недійсним, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви, оскільки обставини, викладені відповідачем знайшли підтвердження за результатами судового розгляду цивільної справи. Враховуючи задоволення зустрічної позовної заяви, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первинного позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Мегабанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та в частині визнання недійсним договору поруки від 07.07.2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної уваги доводам банку щодо необгрунтованості заявлених зустрічних позовних вимог, не враховано наступні факти та обставини, а саме, що зустрічні позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими доказами; вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, виконані сторонами договору поруки у повному обсязі; відсутні підстави та докази для застосування ст.ст. 230,231 ЦК України; порука як забезпечення виконання зобов`язання виникає саме з договору поруки, а не з кредитного договору; сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору поруки, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Вказує, що правочин може бути визнаний недійсним виключно з підстав, передбачених законом. Зазначає, що укладений договір поруки у повному обсязі відповідає вимогам ст.ст. 638,548,546 ЦК України. Доводи відповідача ОСОБА_2 про укладення договору поруки під впливом обману та психологічного тиску з боку позивача є недоведеними. Вказує, що банк жодним чином не вводив в оману ОСОБА_2 ані щодо обставин, які мають значення, ані стосоно фактів, які впливають на укладення правочину, ані щодо будь-яких інших обставин, доказів зворотного ОСОБА_2 та його представником суду не надано. При ухваленні рішення про задоволення зустрічного позову суд не врахував, що банк не вводив в оману ОСОБА_2 , не застосовавав до нього фізичний чи психічний тиск. Також посилається нанорми ЦПК України щодо судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.12.2020 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (т.2 а.с. 78).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 11-00 год. 10.02.2021 року, з повідомлення учасників справи (т.2 а.с. 80).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 08.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 169).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.10.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 24.05.2023 року о 10-40 год., з повідомлення учасників справи (т.3 а.с. 112).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 21.06.2017 року між ПАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є АТ «Мегабанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №15П/2017 (т. 1 а.с. 10).

Згідно з п.п.1.1., 1.2. кредитного договору ПАТ «Мегабанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу банку в сумі та на умовах, визначених договором, які ОСОБА_1 зобов`язалася повернути банку, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до договору (т.1 а.с. 11-13).

Розділом 2 кредитного договору, а саме п.п. 2.2., 2.3., 2.4. договору, передбачено, що кредит надається ОСОБА_1 в сумі 167 000,00 грн. на строк з 21.06.2017 року до 20.06.2021 року, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості - 16% річних.

21.06.2017 року грошові кошти у розмірі 167 000 грн., передбачені кредитним договором, були видані ПАТ «Мегабанк» ОСОБА_1 , що підтверджується випискою з рахунку НОМЕР_1 за період з 21.06.2017 року по 30.11.2017 року та заявою про видачу готівки №1470_17 від 21.06.2017 року (т.1 а.с. 14, 16-18).

Згідно з п.3.2.1. кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язана повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16.00 години 20.06.2021 року

Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк».

Відповідно до п. 5.5. кредитного договору своїм підписом ОСОБА_1 підтверджує, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті ПАТ «Мегабанк» www.megabank.net та/або у відділеннях Банку, а також умовами Договору, ознайомлена і згодна.

Згідно з п. 6.4.1. Правил ОСОБА_1 зобов`язана своєчасно та у повній сумі повернути отриманий кредит та сплатити проценти та інші платежі у порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до п. 6.2.4. Правил повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, комісій та інших платежів здійснюється на транзитний рахунок, визначений кредитним договором.

Пунктом 2.12. кредитного договору зазначено рахунок для повернення кредиту, сплати процентів, штрафу, комісії та пені - 4.

Згідно з графіком платежів додатку №1 ОСОБА_1 повинна була розпочати сплачувати щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту з 25.07.2017 року, однак ОСОБА_1 почала порушувати строки сплати платежів за кредитом.

Пунктом 3.3.5. кредитного договору ПАТ «Мегабанк» має право вимагати з ОСОБА_1 повернення кредиту у повному обсязі, строк якого ще не настав, у разі затримання ОСОБА_1 сплати щомісячного платежу та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

Відповідно пункту 4.1. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).

Згідно до п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом здійснюються ОСОБА_1 щомісячно, не пізніше двадцять п`ятого числа місяця, наступного за звітним, а також в день повного повернення кредиту.

Всього сума нарахованих процентів за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року включно складає 8 958,32 грн., у т.ч., сума прострочених процентів за період з 01.07.2017 року по 31.10.2017 року включно складає 7 205,15 грн., сума нарахованих та несплачених процентів за період з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року включно складає 1753,17 грн., що підтверджується виписками з рахунків № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 за період з 21.06.2017 року по 30.11.2017 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.12.2017 року.

Відповідно до пункту 6.2. кредитного договору ОСОБА_1 сплачує банку штраф у наступних випадках: за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з додатком №1 - у розмірі 10 процентів від суми несвоєчасно повернутого кредиту; за невиконання будь-яких інших зобов`язань, прийнятих на себе за договором - у розмірі 10 процентів від суми отриманого кредиту.

За несвоєчасну сплату процентів, передбачених кредитним договором, сума штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.2. кредитного договору станом на 01.12.2017 року складає 720,52 грн.

Відповідно пункту 3.2.3. кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язана у день підписання договору і не менше, ніж на строк його дії застрахувати своє життя на користь позивача. Страхування може здійснюватись в декілька етапів в залежності від максимального строку страхування, встановленого договором про страхування.

ОСОБА_1 у порушення пункту 3.2.3. кредитного договору не були виконані вимоги, передбачені цим пунктом та не надано договору страхування, у зв`язку із чим позивачем було нараховано ОСОБА_1 штраф відповідно до п. 6.2. кредитного договору у розмірі 16 700,00 грн. Станом на 01.12.2017 року загальна сума штрафів, нарахованих у відповідності до п. 6.2. кредитного договору, складає 17 420,52 грн.

Таким чином, загальна сума вимог банку до ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 01.12.2017 року становить 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн.; суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн.; суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2. кредитного договору 17 420,52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, що з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором були укладені договори поруки:

1) договір поруки від 07.07.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 ;

2) договір поруки від 07.07.2017 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 19,20).

Відповідно до п. 1.1. договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручилися перед банком за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі усіх його обов`язків, що виникли з кредитного договору №15П/2017 від 21.06.2017 року та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручаються перед банком за виконання ОСОБА_1 будь-якого збільшення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором і надають згоду на будь-яку зміну умов кредитного договору, в т.ч., які можуть призвести до збільшення обсягу його відповідальності та не потребує внесення додаткових змін до цього договору.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручаються перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором у разі переведення боргу за кредитним договором на іншу особу або у разі смерті ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2.1.1. договорів поруки поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язуються відповідати перед банком за порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у сумі та строк визначений кредитним договором з урахуванням будь-яких змін до нього; сплату нарахованих процентів та комісійної винагороди згідно з умовами кредитного договору; сплату неустойки за несвоєчасну сплату процентів, повернення кредиту; сплату збитків у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед позивачем за порушення зобов`язання ОСОБА_4 як солідарні боржники. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед банком у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки, комісійних винагород, відшкодування збитків, в тому числі, у разі будь-якого їх збільшення згідно з умовами кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.12.2017 року загальна сума заборгованості відповідачів за кредитним договором №5П/2017 від 21.06.2017 року становить 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн.; суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн.; суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2. кредитного договору - 17 420,52 грн.

Враховуючи порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, ПАТ «Мегабанк» звертався до відповідачів з вимогами (вих. №67-8444 від 09.11.2017 р., вих. №67-8655 від 20.11.2017 р., вих. №67-8654 від 20.11.2017 р.) щодо погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали вказані вимоги банку 25.11.2017 року. На адресу ОСОБА_2 надсилалася вимога 23.11.2017 року, яка була повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання, докази чого містяться в матеріалах справи.

У зазначених листах банк вимагав сплатити суму несплачених процентів за користування кредитними коштами за період з 01.07.2017 року по 30.09.2017 року в сумі 5 393,54 грн. та штраф 539,35 грн. У разі несплати протягом 7 днів вказаних коштів банк буде вимушений звернутися до суду з позовом про відновлення порушеного права. Проте, відповідачами заборгованість за кредитним договором не була сплачена у строки, зазначені у вимозі, а затримання ОСОБА_1 сплати процентів вже становило більше одного місяця, у зв`язку з чим банк у січні 2018 року звернувся до суду з цим позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту.

При вирішенні первісного позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ч.1 ЦК України).

Як визначено ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції Закону №1414-VIII від 14.06.2016, чинної на час укладення договорів поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Договорами поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 3 років з дня закінчення строку кредитного договору. За таких обставин, приймаючи до уваги, що договорами поруки встановлено строк дії поруки, а саме 3 роки з дня закінчення строку кредитування (20.06.2021), то підстави для застосування 6-тимісячного строку для припинення поруки відсутні.

При цьому, як зазначалось вище, у вимогах від 20.11.2017 року, направлених відповідачам, банк не вимагав повного дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, а тому банк, направивши відповідачам вказані вимоги, не змінював строк виконання основного зобов`язання.

Враховуючи те, що погашення окремого щомісячного платежу визначені сторонами у кредитному договорі, вони вважаються такими, що настали у відношенні кожного щомісячного платежу станом на 25-й день наступного місяця, таким чином вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом трьох років з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання, або з дня настання строку сплати періодичного платежу.

Тобто, враховуючи, що згідно з графіком платежів ОСОБА_1 повинна була сплатити щомісячний платіж 25.07.2017 року, тобто прострочення розпочалось 26.07.2017, то навіть 6-тимісячний строк лише щодо чергового платежу сплив би 26.01.2018 року, натомість банк звернувся до суду з позовом 11.01.2018 року. Більш того, у разі пред`явлення банком вимог до поручителя після спливу строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №408/8040/12-ц.

Отже, враховуючи, що згідно з графіком платежів ОСОБА_1 повиннна була сплатити щомісячний платіж 25.07.2017 року (а кінцевий строк повернення кредиту 20.06.2021), вимоги банку від 20.11.2017 року не містили вимог щодо повного дострокового повернення кредиту, а договорами поруки встановлено строк дії поруки 3 років з дня закінчення строку кредитування, при цьому банк звернувся до суду з цим позовом про дострокове повернення кредиту 11.01.2018 року, то відсутні підстави для визнання поруки припиненою.

В частині вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки, укладеного 07 липня 2017 року між ним ПАТ "Мегабанк", суд першої інстанції виходив з наступного.

07.07.2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі усіх її обов`язків, що виникли з кредитного договору №15П/2017 від 21.06.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що договір поруки з ним укладено банком під впливом обману та насильства.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог відповідач ОСОБА_2 вказує, що під час підписання ним договору поруки від 07 липня 2017 року працівниками ПАТ "Мегабанк" до нього був застосований психологічний тиск і, одночасно, вказані працівники банку ввели його в оману щодо обставин договору, які мають істотне значення. Зазначає, що за відсутності обману та психологічного тиску він ніколи не підписував би оскаржуваний договір. Також зазначає, представники не надали та не зазначили в оскаржуваному договорі усі істотні умови договору, що значно обмежило його волевиявлення та порушило його права та законні інтереси.

З приводу наявності у позивача копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що згідно копій сторінок 1-11 паспорту громадянина України, серія НОМЕР_4 , виданого Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21.11.2001 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаний офіційний документ посвідчено підписом з відміткою - ОСОБА_1 , керівником відділення № 68, наявний штамп отримано банком 11.04.2017 року, згідно з оригіналом. Аналогічні відмітки містяться на копії картки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_2 (т.1 а.с. 23-25).

Разом з тим, переглядаючи інші наявні матеріалах цивільної справи копії документів, що посвідчують особи відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 21-22,26-28), надаючи оцінку змісту копіям паспортів громадян України та довідки про присвоєння ідентифікаційний номерів вказаним особам вбачається, що зазначені копії цих документів посвідчені іншим способом та мають лише зазначення прізвища та ініціали власників паспортів та підписи, без наявності інших відміток. З приводу вказаних розбіжностей відповідачем зазначено, що свій паспорт та довідку про присвоєння коду співробітникам ПАТ «Мегабанк» для оформлення договору поруки він не надавав, а наявність у розпорядженні банку копій його офіційних документів обумовлено тим, що знайомою його сина ОСОБА_1 було відкрито карту на його ім`я у квітні 2017 року, у зв`язку з чим вказані копії його документів без його згоди було використано банком для укладення іншого договору.

Зі змісту укладеного договору поруки від 07.07.2017 року вбачається, що текст договору не містить розгорнутої інформації про кредитні зобов`язання відповідача ОСОБА_1 , зокрема, загальний розмір кредиту, графік його погашення, строк виконання та інші обов`язкові умови (т.1 а.с. 19).

Зі змісту наявних в матеріалах справи укладених між сторонами договорів вбачається, що виконання зобов`язань за кредитним договором №15П/2017 від 21.06.2017 року, укладеним між ПАТ "Мегабанк" та ОСОБА_1 не забезпечується видами, передбаченими ч. 1 ст. 548 ЦК України.

Згідно пункту 2.10. Розділу 2 вказаного кредитного договору "Умови та порядок надання кредиту" "зобов`язання клієнта за договором забезпечується (вид забезпечення)/не забезпечується" відповідає умові "Не забезпечується".

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду показали що вони пам`ятають, як на початку липня 2017 року під час здійснення прийому лікарем-стоматологом-ортопедом ОСОБА_2 у приміщенні КНП «Міська стоматологічна поліклініка №5» Харківської міської ради зайшли невідомі особи, які наполягали на спілкуванні з ОСОБА_2 , який відповів, що не має можливості спілкувати з ними, оскільки у нього триває прийом пацієнтів та зможе поспілкуватися у не робочий час та запропонував прийти ним в інший день. Проте, вказані особи наполягали на своєму, на деякий час було затримано прийом, вони голосно розмовляли, привертали увагу оточуючих, поводили себе некоректно. Щоб не приділяти значної уваги оточуючих, ОСОБА_2 вимушений був зупинити прийом та вийти зі свого робочого місця з вказаними особами. Після повернення через деякий час він був пригнічений, сказав, що вказані особи були представниками банку, які наполягали на підписанні та їм потрібен був лише його підпис.

При вирішенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 цієї ж статті передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК. У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК України.

ЦК не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки. Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи I та II кн. 5 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. До того ж до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК).

Згідно зі ст. 626 ЦК порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Згідно ч. 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основногс зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форм досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договори даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бутг досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч. 2 цієї статті сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно ч. 2 цієї статті винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом первісних позовних вимог є солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №15П/2017 від 21.06.2017 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Мегабанк» заборгованості станом на 01.12.2017 року всього у розмірі 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 року по 30.11.2017 року ключно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2. кредитного договору -17 420,52 грн.

Предметом зустрічних позовних вимог є визнання недійсним договору поруки від 07.07.2017 року, укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При ухваленні судового рішення, судом першої інстанції достатньо повно встановлені фактичні обставини справи та предмет спірних правовідносин, надана їм відповідна правова оцінка з правильним застосуванням норм матеріального права для вирішення спору по суті.

Виходячи з предмету апеляційного оскарження, яким є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову АТ «Мегабанк» про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку солідарно розміру заборгованості за кредитним договором №15П/2017 від 21.06.2017 року та в частині задоволення зустрічної вимоги ОСОБА_2 про визнання договору поруки від 07.07.2017 року недійсним, то у даному випадку, з огляду на оскарження відповідачем ОСОБА_2 договору поруки, вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором є похідною.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині вирішення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання договору поруки від 07.07.2017 року недійсним, колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що кредитний договір між банком та позичальником ОСОБА_1 був укладений 21.06.2017 року, а договір поруки між банком та ОСОБА_2 укладено 07.07.2017 року, тобто зі значним проміжком у часі.

Як правильно встановив суд першої інстанції, у п.2.10. кредитного договору від 21.06.2017 року, укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , вказано, що зобов`язання клієнта за договором «не забезпечується».

Зі змісту умов кредитного договору від 21.06.2017 року, укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , не вбачається, що у майбутньому зобов`язання клієнта за договором можуть бути забезпечені, зокрема, шляхом укладання договору поруки.

Укладаючи кредитний договір, позичальник повинен бути ознайомлений з його умовами, які повинні бути чіткими, конкретними та зрозумілими для нього. Укладання у майбутньому договору поруки збільшує обсяг відповідальності, у т.ч., і позичальника.

Вирішуючи вимоги зустрічної позовноі заяви, суд першої інстанції правильно встановив, що додані до первісної позовної заяви копії сторінок паспорту ОСОБА_2 та картки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 містять штамп «отримано банком» та штамп дати «11.04.2017» року та підпис та прізвище « ОСОБА_1 », тобто ксерокопії сторінок паспорту та картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 не містять власноручного підпису ОСОБА_2 із зазначенням власноручно дати, тобто особисто ним не засвідчені.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що на них стоїть дата «11.04.2017», проте, кредитний договір укладено 21.06.2017 року, а договір поруки укладено 07.07.2017 року. Не розуміло чому, укладаючи 07.07.2017 року договір поруки з ОСОБА_2 , банк не посвідчив вказані документи саме у цей день за підписом ОСОБА_2 і чому на них стоїть штамп дати «11.04.2017», тобто майже за два місяці до укладення кредитного договору та майже за 3 місяці до договору поруки, що викликає сумніви у тому, чи дійсно 07.07.2017 року поручитель ОСОБА_2 добровільно надав банку свій паспорт та картку платника податків для укладання договору поруки. У матеріалах справи відсутні докази та пояснення банку відносно того, як вказані документи опинилися у нього задовго до укладення кредитного договору та договору поруки і чому вказані документи не були посвідчені особисто поручителем ОСОБА_2 у день укладання договору 07.07.2017 року.

Крім цього, згідно ст. 647 ЦК України, яка передбачає місце укладення договору, договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що договір поруки ним був підписаний 07.07.2017 року за пополяганням представників банку за місцем його роботи у стоматологічній поліклініці №5 м. Харкова, в якій він працює лікарем-стоматологом, під час проведення ним прийому хворих.

Ці обставини підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивач не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача ОСОБА_2 про те, що договір поруки він підписав за місцем роботи у полікліниці під час проведення прийому хворих, у матеріалах справи відсутні докази того, що оспорений відповідачем договір поруки був укладений саме 07.07.2017 року у приміщенні відділення АТ «Мегабанк», куди добровільно з`явився відповідач ОСОБА_2 та надав добровільно свої документи для його укладання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної уваги доводам банку щодо необгрунтованості заявлених позовних зустрічних вимог, не враховано наступні факти та обставини, а саме, що зустрічні позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими доказами; вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, виконані сторонами договору поруки у повному обсязі; відсутні підстави та докази для застосування ст.ст. 230,231 ЦК України; порука як забезпечення виконання зобов`язання виникає саме з договору поруки, а не з кредитного договору; сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору поруки, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції. При ухваленні рішення суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив надані стронами докази у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що правочин може бути визнаний недійсним виключно з підстав, передбачених законом, що укладений договір поруки у повному обсязі відповідає вимогам ст.ст. 638,548,546 ЦК України, що доводи відповідача ОСОБА_2 про укладення договору поруки під впливом обману та психологічного тиску з боку позивача є недоведеними, то ці доводи колегія суддів не бере до уваги з вище викладених підстав.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов