Провадження № 2/752/5494/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.10.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Луценко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання належності частки у спільному сумісному майні, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання належності частки у спільному сумісному майні.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_6 з 1992 і до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Разом вони утримували та виховували двох спільних дітей ОСОБА_4 1993 року народження та ОСОБА_5 1996 року народження. З 1992 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом в квартирі АДРЕСА_1 . Крім них в квартирі проживали їх діти та родичі ОСОБА_1 . У власності померлого ОСОБА_6 була квартира, яку він купив у новобудові у 2006, за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира придбана у період, коли позивач та ОСОБА_6 проживали однією сім?єю без шлюбу. Тому, позивач вважає, що вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, позивач просить встановити факт, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, та ОСОБА_6 , 1971 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім?єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1992 до 21.12.2022; визнати за ОСОБА_1 , 1972 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на частку 2-х кімнатної квартири загальною площе. 60,10 кв.м., житловою площею 32,70 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 як частку у спільній сумісній власності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.06.2023 відкрито провадженняпо справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання належності частки у спільному сумісному майні, - призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу, до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Надала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Надали до суду заяви, в яких просять провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Третя особа: друга Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надали.

Відповідно до положень статями 55, 124 Конституції України, статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління 06.07.2022, актовий запис № 80. У вказаному свідоцтві про народження зазначено батьків: батько - ОСОБА_6 та мати - ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління 06.07.2022, актовий запис № 103. У вказаному свідоцтві про народження зазначено батьків: батько - ОСОБА_6 та мати - ОСОБА_7 .

З 1992 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживали в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстрацією місця проживання позивача, яке зазначено в копії паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Московським РУГУ МВС України в м. Києві 05.03.1998. Факт проживання ОСОБА_6 у вказаній квартирі підтверджується, зокрема: декларацією про вибір лікаря № 0001-6Х6Р-3900 від 14.09.2020, де місцем фактичного проживання ОСОБА_6 зазначено квартиру АДРЕСА_1 . Також у вказаній декларації зазначено, що позивач є довіреною особою пацієнта. Витягом з картки виїзду швидкої медичної допомоги № 4892 від 21.12.2022, в якому вказана квартира АДРЕСА_1 місцем смерті ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22.12.2022, про що зроблено відповідний актовий запис № 24400.

Факт проживання позивача та ОСОБА_6 як чоловіка та дружини підтверджується Актом-довідкою № 70, виданою ЖЕД 109.

В матеріалах справи наявні квитанції про оплату, з яких вбачається, що позивач зі свого банківського рахунку постійно оплачувала всі комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_6 .

У власності померлого ОСОБА_6 була квартира, яку він купив у новобудові у 2006 році, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 31.10.2006, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 23.10.2006 № 1970-С/КІ.

Згідно висновку про вартість майна, проведеної ТОВ «КОНВЕСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» станом на 09.06.2023 ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 становить 1098600,00 грн., що еквівалентно 30041,01 дол. США.

Відповідно до частини 2,4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких що не суперечать моральним засадам суспільства.

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 статті 21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки статтею 74 відповідного Кодексу передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказав, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс 12).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 року.

Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної із сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю, такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи №129/2115/15-ц постанова від 14 лютого 2018 року.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у п.п. 21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до Акту-довідки № 70 від 31.05.2023, складеного в присутності: майстра ОСОБА_8 жителів будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_9 , вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав разом із цивільною дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_5 з 1992 до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, відповідачі надали до суду заяви, в яких просили задовольнити позовні вимоги, тому згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року) зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 5493,00 грн., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідачів на користь позивача інших 50 відсотків судового збору, тобто по 686,62 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживали однією сім?єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1992 до 21.12.2022.

Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) право власності на частку 2-х кімнатної квартири загальною площе. 60,10 кв.м., житловою площею 32,70 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 як частку у спільній сумісній власності.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 62 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобов`язання Управління державної казначейської служби України у м. Києві повернути сплачений судовий збір у сумі 2746 (дві тисячі сімсот сорок шість) гривень 50 копійок, внесений ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) згідно з квитанцією від 14 червня 2023 року № 14/06/2550311 на розрахунковий рахунок UA0026002, код отримувача 322669, отримувач Казначейство України, ідентифікатор документа в Казначействі 513577979.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Ю. Мазур