Справа № 460/3631/18 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1108/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , уточненим у процесі розгляду справи, в якому просив зобов`язати відповідача за власний рахунок демонтувати навіс (конюшню) висотою 4,35 м., площа забудови 44,4 м.кв., який виходить за межі присадибної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач покликався на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є його сусідом, який проживає по АДРЕСА_1 . Зазначає, що розташування відповідачем навісу (конюшні) в близькості до його будинковолодіння істотно порушує умови проживання позивача в будинку через неприємний запах та загрозу виникнення пожежі. Крім цього, вважає, що облаштування навісу (конюшні) не відповідає ДБН. На підставі наведеного просив задовольнити позов.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06.04.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі досліджень предмету позову, посилаючись на статті Цивільного кодексу України, які врегульовують захист права власності, тобто на статті 373, 375 та 391 ЦК України, але безпідставно проігнорував ст.319 ЦК України щодо того, що здійснення права власності не може бути на шкоду іншим особам, тобто власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції порушено порядок дослідження доказів, а також, всупереч вимог Глави 5 ЦПК України, надано незаконну перевагу одним доказам перед іншими, не проведено об`єктивного дослідження доказів, поданих позивачем, докази іншої сторони замінені посиланнями на висновки Пленумів ВСУ, які до даної ситуації не мають відношення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1541 га, кадастровий номер :05:004:0009, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с.Добростани Яворівського р-ну Львівської обл., що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії АГ № 059165, виданого 31.05.2012 на підставі рішення 15 сесії 4 скликання Добростанівської сільської ради № 326 від 11.04.2005.

Рішенням виконавчого комітету Добростанівської селищної ради № 61 від 24.10.2011 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в с.Добростани Яворівського району Львівської області.

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :05:004:0147, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 150139563, та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-018.

Крім цього ОСОБА_3 є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку, дровітні, сараю, вбиральні, навісу, огорожі, хвіртки, воріт, вимощення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 122137862 та копією технічного паспорта, який виготовлено ФОП ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони у справі є суміжними землевласниками.

Згідно зі статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У частині першій статі 375 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до пунктів "г", "е" частини першої статті 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача демонтувати навіс (конюшню), оскільки такий істотно порушує умови проживання позивача в його будинку.

Однак, як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок відповідача, навіс (позначений під літ. Д), який просить демонтувати позивач, було побудовано у 2000 році, тобто раніше, ніж останньому надано дозвіл на будівництво житлового будинку.

Наведене також підтверджується листом Добростанівської сільської ради № 103 від 02.07.2018, яким ОСОБА_1 повідомлено про те, що сільська рада не в змозі зобов`язати ОСОБА_3 з приводу облаштування сараю, туалету, кліток для тримання птиці, так як вони були збудовані раніше ніж житловий будинок позивача.

Як встановлено, право власності на навіс, який просить демонтувати позивач, у встановленому законом порядку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 .

Належних доказів, які б підтверджували, що будівництво навісу було незаконним або здійснено з істотним порушенням будівельних і санітарних норм, чи вимог пожежної безпеки позивачем суду не надано.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Акту № 2 обстеження суміжних земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в с. Добростани, від 28.10.2021 комісія зобов`язала ОСОБА_3 в місячний термін відвести стоки від стайні (навісу) таким чином, що б не відчувалось на сусідньому подвір`ї неприємного запаху.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 29.09.2023

Головуючий

Судді