Справа № 643/6365/23
Провадження № 2/643/2618/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Новіченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.07.2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000, 00 грн. щомісячно з наступною індексацією, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивачка посилається на те, що від спільного сумісного життя із відповідачем народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі дитина проживає разом з Позивачкою та перебуває на її утриманні, проте вона одна не може забезпечити належний рівень утримання дитини. Відповідач, у свою чергу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є здоровим, працює неофіційно різноробочим. Дитина народилася на 27 тижні вагітності, а тому має необхідність у довготривалому лікуванні. За таких обставин, Позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2023 відкрито провадження у справі № 643/6365/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно відповідачу надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для подання до суду відзиву, оформленого відповідно до вимог статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, на позовну заяву та всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою і доданими до неї документами була отримана відповідачем 30.08.2023 року, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 790.

Проте, відповідач відзив на позовну заяву в порядку статей 178, 278 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не подав.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (стаття 275 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина 4 статті 268 ЦПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.01.2023 року Валківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є Відповідач, а матір`ю - Позивачка.

Позивачка наполягає на тому, що дитина перебуває на її утриманні, відповідач не надає матеріальну допомогу, проте вона не може в повній мірі забезпечити дитину всім необхідним, оскільки коштів на її утримання не вистачає.

Оскільки питання про участь Відповідача в утриманні дитини сторонами у добровільному порядку вирішено не було, Позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава Україна, як учасниця Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ч. 1 ст. 27 Конвенції).

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Конвенції унормовано, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічні положення закріплені у ст. 180 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Звернення до суду за аліментами є правом особи, уповноваженої на їх отримання в інтересах неповнолітньої дитини у випадку, коли один із батьків не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини або ухиляється від утримання дитини. Тобто звернення до суду - це вже сам по собі елемент захисту такою особою порушеного права дитини.

За своєю суттю аліменти (від лат. alimentum - харчування) - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ч. 1-2 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені у ч. 1 ст. 182 СК України, згідно з якою при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Вказані норми чинного законодавства передбачають, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному законодавстві.

При цьому, положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Під час судового розгляду встановлено, що наразі дитина перебуває на утриманні матері (Позивачки), а на Відповідача, як батька, покладено конституційний обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.

Також суд враховує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку утримання дитини.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

При цьому, спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини.

Разом з цим, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 5 000, 00 грн., Позивачкою всупереч покладеного на неї положеннями ст. 81 ЦПК України обов`язку доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано жодних доказів, які б підтверджували такий майновий стан відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Обґрунтованих розрахунків таких витрат чи доказів на підтвердження необхідності витрачати щомісяця саме таку суму Позивачкою також надано не було.

Посилання позивача на те, що дитина народилася на 27 тижні вагітності і має потребу у довготривалому лікуванні внаслідок діагнозів, що вказані у наданій позивачем медичній документації, оскільки витрати пов`язані з хворобою дитини є додатковими витратами, що підлягають стягненню в порядку визначеному ст. 185 СК України, і позивачка не позбавлена права звернутися до відповідача з відповідним позовом.

У зв`язку з цим, з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, суд вважає, що з Відповідача необхідно стягнути на користь Позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000, 00 грн. але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби малолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям Відповідача та задовольнятиме правомірні очікування Позивачки на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення їх належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Будь-яких доказів того, що Відповідач немає можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, суду надано не було.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 13.07.2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на Відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією, починаючи стягнення з 13.07.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах суми платежу за один місяць.

5 Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 644 (шістсот сорок чотири) грн. 16 коп.

6. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце реєстрації як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ).

8. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ).

Повне рішення складено 29.09.2023 року.

Суддя Н.В. Новіченко