Провадження №22-ц/812/1093/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу №489/1155/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Мікульшиної Ганни Анатоліївни у приміщенні цього суду 08 серпня 2023 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

у с т а н о в и в :

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 79 808,50 грн., а також судових витрат.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 11 березня 2021 року був прийнятий на роботу до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») на посаду менеджера четвертого територіального управління офісу з безпеки. Для виконання службових обов`язків згідно акту від 31 серпня 2021 року та накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів відповідачу було надано в тимчасове користування монокуляр тепловізійний, модель EVO-SHOT-PRO-F-384, інвентарний № 96. 14 березня 2022 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору ОСОБА_1 було звільнено. За результатами інвентаризації було встановлено нестачу вказаного монокуляру. За фактом встановлення нестачі було проведено перевірку, згідно результатів якої останнім користувався монокуляром відповідач ОСОБА_1 . До теперішнього часу відповідач одержаний ним монокуляр тепловізійний не повернув, у зв`язку з чим підприємству заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 79808 грн. 55 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди вищевказану суму, а також судові витрати у розмірі 2684 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2023 року у задоволені позову АТ «Українська залізниця» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що єдиним доказом того, що має місце протиправна бездіяльність саме відповідача щодо неповернення монокуляру після припиненням трудового договору та заподіяння товариству матеріальної шкоди є долучена до позовної заяви копія акту перевірки від 27 грудня 2022 року, згідно останнього абзацу якого, відповідач ОСОБА_1 останнім користувався монокуляром ЕVО-SНОТ-РRО-F-384, інвентарний № 796. При цьому, такий акт було складено під час перевірки у колишніх працівників Одеського територіального управління, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , покази яких суперечать один одному.

Зокрема сам ОСОБА_1 в цьому акті (абзац 7) підтвердив, що монокуляр тепловізійний ЕVО-SНОТ-РRО-F-384, інв. № 796 отримав від структурного підрозділу «адміністративна-господарська служба» та дійсно був відряджений до м. Миколаєва із зазначеним приладом. Але після прибуття з відрядження поклав цей прилад у шафу у кабінеті заступника начальника Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» Ткачука П.Г. та більше його не брав. При цьому абзац 8 цього акту частково суперечить встановленим в акті обставинам в абзаці 7.

Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано суду достатніх і переконливих доказів того, що має місце протиправна бездіяльність саме відповідача щодо неповернення монокуляру після припиненням трудового договору, що призвело до спричинення позивачу матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження факту одержання відповідачем для виконання службових обов`язків в тимчасове користування монокуляру тепловізійного, модель EVO-SHOTPRO-F-384, інв. № 796, позивачем надано акт від 31 серпня 2021 року та накладну-вимогу на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів. Проте судом не взято до уваги надані позивачем письмові докази, які підтверджують факт одержання відповідачем у тимчасове користування вказаного монокуляру. Суд критично поставився до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 31 серпня 2021 року. Разом з тим, позивач вказує, що згідно акту від 31 серпня 2021 року та накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів вбачається передача монокуляру тепловізійного, модель EVO-SHOT-PRO-F-384, інвентарний № 796, саме у користування відповідача, про що свідчить його особистий підпис. При цьому відповідач та представник відповідача не скористались правом надати відзив на позов. Водночас представник відповідача заявив клопотання про допит відповідача в якості свідка. Так, відповідач надав суду пояснення щодо порядку користування спірним монокуляром під час виконання ним службових обов`язків на посаді менеджера четвертого територіального управління офісу з безпеки. Однак у даному випадку предметом дослідження є факт передачі монокуляра відповідачу. Доказів повернення спірного монокуляра тепловізійного відповідачем не надано.

Справа на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України розглядалась апеляційним судом без повідомлення її учасників.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частина 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, наказом (розпорядженням) № 595/ос від 11 березня 2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаду менеджера четвертого територіального управління офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» за строковим договором з 12 березня 2021 року до 14 березня 2022 року (а.с. 17).

Згідно акту від 31 серпня 2021 року та накладної-вимоги від 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 було надано в тимчасове користування на відповідальне зберігання монокуляр тепловізійний, інвентарний № 796, придбаний АТ «Укрзалізниця» на підставі договору поставки від 22 грудня 2018 року № ОД/НО-18-1281НЮ (а.с.6-12, 19, 20).

14 березня 2022 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору ОСОБА_1 було звільнено з посади менеджера четвертого територіального управління офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» наказом № 288/ос від 23 лютого 2022 року (а.с. 18).

Відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів (а.с. 24-25) та відомості наявності основних засобів (а.с. 26) первісна вартість монокуляру тепловізійного, модель ЕVО-SНОТ-РRО-F-384, інв. № 796, становить 97781,17 грн., залишкова вартість з урахуванням зносу - 66507,08 грн. (79808,50 грн. з урахуванням ПДВ 20%).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Укрзалізниця» посилається на те, що після звільнення відповідач ОСОБА_1 одержаний ним для виконання службових обов`язків монокуляр тепловізійний не повернув, чим завдав товариству матеріальної шкоди.

Тобто спір у справі, яка переглядається, виник стосовно покладання на працівника підприємства обов`язку з відшкодування завданої роботодавцеві шкоди у зв`язку із виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України.

Згідно з пунктами 2, 5 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

З фактичних обставин заподіяння шкоди, викладених у позовній заяві, можна дійти висновку, що АТ «Українська залізниця» вважає, що з вини відповідача як працівника позивача завдано шкоди товариству внаслідок недостачі майна, отриманого ним під звіт за разовими документами.

Так, підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП України).

З огляду на характер спірних правовідносин (відшкодування працівником шкоди, завданої підприємству під час виконання трудових обов`язків внаслідок недостачі переданого за разовими документами майна), змісту заявлених позовних вимог та наведених положень закону, позивач у даній справі мав довести, а суд перевірити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.

Суд першої інстанції дослідив докази у справі, які підтверджують отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей, та надав їм правову оцінку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди з огляду на наступне.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що дійсно ОСОБА_1 отримав під звіт за разовими документами - актом від 31 серпня 2021 року та накладною-вимогою від 31 серпня 2021 року в тимчасове користування на відповідальне зберігання монокуляр тепловізійний, модель ЕVО-SНОТ-РRО-F-384, інвентарний № 796, залишковою вартістю з урахуванням ПДВ - 79808,50 грн.

В обґрунтування вимог про стягнення з відповідача повної вартості вказаного приладу АТ «Укрзалізниця» вказувало, що його недостача встановлена за результатами інвентаризації, проведеної згідно наказу від 26 вересня 2022 року № НАС-06/683 «Щодо проведення інвентаризації активів та зобов`язань» (а.с. 13-14).

Порядок проведення інвентаризацій унормований Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за № 1365/26142 (далі Положення).

Пунктом 5 Положення встановлено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

За приписами розділу ІІ Положення за результатами інвентаризації складаються інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості.

Інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. В акті інвентаризації фіксуються наявність готівки, грошових документів, бланки документів суворої звітності, фінансових інвестицій, а також повнота відображення грошових коштів на рахунках у банку (реєстраційних рахунках), дебіторської та кредиторської заборгованостей, зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат і доходів майбутніх періодів, забезпечень (резервів), які створюються відповідно до вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства.

В інвентаризаційному описі активи наводяться за найменуваннями в кількісних одиницях виміру, прийнятих в обліку, окремо за місцезнаходженням таких цінностей та особами, відповідальними за їх зберігання, з можливим виділенням за субрахунками та номенклатурою.

На кожній сторінці інвентаризаційного опису вказуються словами число порядкових номерів активів та загальна кількість у натуральних вимірах усіх активів, що записані на цій сторінці, незалежно від того, в яких одиницях виміру (штуках, метрах, кілограмах тощо) вони відображені.

Акти інвентаризації заповнюються з урахуванням об`єктів інвентаризації, при цьому мають бути забезпечені їх ідентифікація та співставлення з даними бухгалтерського обліку.

Інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів (пункти 15, 16, 18 Положення).

Однак, позивач будь-яких документів щодо оформлення результатів проведення інвентаризації, під час якої було виявлено недостачу монокуляру тепловізійного, інв. № 796 (описів, актів), доказів проведення інвентаризації у присутності відповідача, ознайомлення з результатами інвентаризації ОСОБА_1 , віднесення зазначеного приладу до недостачі за даними бухгалтерського обліку АТ «Українська залізниця», призначення перевірки відомостей щодо умов зберігання, використання приладу відповідачем та іншими працівниками підприємства та причин відсутності приладу, результати такої перевірки (особисті пояснення, протоколи, акти огляду приміщень тощо) суду не надав.

У справі відсутні будь-які письмові пояснення безпосередньо ОСОБА_1 та інших працівників позивачу стосовно фактів щодо порядку використання та причин неповернення монокуляру тепловізійного.

Між тим, позивачем до позовної заяви надано акт перевірки від 31 серпня 2021 року, складений менеджерами одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» Апальковим С.О. та ОСОБА_5 (а.с. 22-23), в якому на підставі пояснень ОСОБА_1 та інших колишніх працівників Одеського територіального управління зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 був останній, хто користувався монокуляром тепловізійним, модель EVO-SHOTPRO-F-384, інвентарний № 796у. При цьому відображені пояснення ОСОБА_1 , який стверджував, що брав зазначений прилад у відрядження, після чого залишив його у шафі у кабінеті заступника начальника одеського територіального управління, а згодом пояснював, що залишив прилад на своїй дачі у Миколаєві.

В суді першої інстанції відповідач під присягою пояснив, що йому доручив отримати тепловізор його безпосередній керівник заступник начальника відділу Ткачук П.Г. для роботи всього підрозділу.

Зі змісту накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 31 серпня 2021 вбачається, що 31 серпня 2021 року ОСОБА_6 від імені відправника НАС передав монокуляр тепловізійний (кому) ЦБОД через ОСОБА_1 . Факт отримання якого для ЦБОД відповідач підтвердив особистим підписом (а.с 19, 21).Суд першої інстанції встановив, що НАС є підрозділом відділу матеріально-технічного забезпечення АТ «Укрзалізниця», а ЦБОД підрозділом, в якому працював відповідач.

За такого колегія суддів приходить до висновку, що позивач не виконав обов`язку, покладеного на нього статтею 138 КЗпП, статтями 12, 81 ЦПК України, та належними, достовірними та достатніми доказами не довів, якими саме неправомірними діями ОСОБА_1 заподіяно шкоду товариству і чи входили до функцій цього працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей (тепловізійного монокуляру) і нормальну роботу з ними, чи мали доступ до монокуляру тепловізійного інші працівники товариства і яким чином вівся облік використання цього приладу та його зберігання.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, належним чином оцінивши кожний доказ окремо, а також достатність і взаємний зв`язок усіх доказів в їх сукупності, повно та всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду достатніх і переконливих доказів того, що АТ «Українська залізниця» завдано матеріальної шкоди через недостачу монокуляру тепловізійного внаслідок саме протиправної винної поведінки відповідача. Тобто у справі відсутні підстави для стягнення з відповідача заявленої матеріальної шкоди через недоведеність таких вимог.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги, які зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги надані позивачем письмові докази, що підтверджуються отримання відповідачем монокуляру тепловізійного та відсутність доказів його повернення, оскільки лише доведеність отримання матеріальних цінностей без встановлення належними та достатніми доказами факту їх неповернення відповідачем, наявності його винної поведінки, невиконання ним своїх функціональних обов`язків, створення при цьому роботодавцем необхідних умов для використання та зберігання матеріальних цінностей виключають покладення на ОСОБА_1 у цій справі обов`язки з відшкодування заявленої позивачем шкоди.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2023 року