Провадження №6/523/246/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

старшого державного виконавця - Кравченко Т.В.,

боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі подання старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Кравченко Тетяни Василівни, боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про визначення частки майна боржника,

УСТАНОВИВ:

27 червня 2023 року старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Кравченко Т.В. звернулася до суду з поданням про визначення 1/2 частки майна боржника ОСОБА_1 у спільному майні подружжя, а саме в квартирі АДРЕСА_1 , загальна площа 100,9 кв.м, житлова площа -73,8 кв.м, заінтересована особа ОСОБА_2 ..

В обгрунтування подання виконавець зазначила, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №42136978 з примусового виконання виконавчого листа №1527/18243/12, виданого 05.02.2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 345841,12 грн. В рамках виконавчого провадження встановлено, що боржник з 30.04.1998 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та виявлено зареєстровану на праві власності за дружиною боржника квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 100,9 кв.м, житлова площа -73,8 кв.м. Оскільки боржник не виконав рішення суду, тому стягнення звертається на його частку у майні.

В судовому засіданні виконавець підтримала подання та зазначила, що боржник не виконав рішення суду, тому виникли підстави для перевірки зареєстрованого за ним нерухомого майна і було встановлено наявність реєстрації на праві власності майна за його дружиною. Вказана в подані квартира також є спільним майном подружжя, тому є необхідним визначити частку боржника, що також в наступному забезпечить можливість і накладення арешту. Крім того, зазначила, що вона повідомляла як боржника так і його дружина про порушення питання про майно ще перед зверненням до суду з поданням.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення подання, оскільки квартира належить дружині, він не має до неї відношення, тому просив відкласти розгляд справи для надання пояснень дружиною. Рішення виконувалося шляхом утримання щомісячних коштів з його заробітної плати, потім він залишив одне із місць працевлаштування.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в засідання не зявилися, повторно звернулася з заявою про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що повернулася з закордону 26.09.2023 р., погано себе почуває.

За змістом норм ч.1,2 ст.443 ЦПК України суд у десятиденний строк розглядає подання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Судом визнана неявка заінтересованої особи з неповажних причин, оскільки суду не надано належних доказів про неможливість прибуття в судове засідання.

Більше того, суд враховує, що неявка осіб в силу вимог статті 443 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) перебуває виконавче провадження №42136978 з примусового виконання виконавчого листа №1527/18243/12, виданого 05.02.2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 345841,12 грн.

Під час проведення виконавчих дій старшим державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 з 30.04.1998 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ..

Як вбачається з Державного реєстру прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності нерухоме майно в тому числі і квартира АДРЕСА_1 , загальна площа 100,9 кв.м, житлова площа -73,8 кв.м.

Підставою для вказаної реєстраціє став договір купівлі-продажу зареєстрований під №1026 і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріальноо округу Ткаченко І.В. 12.11.2018 року .

Згідно ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 08.07.2015 року по справі №523/10340/15-ц ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним зобов`язання за виконавчим листом №1527/18243/12.

30 жовтня 2015 р. Суворовським районним судом м.Одеси у справі № 523/16234/15-ц задоволено заяву ОСОБА_1 задоволено, тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року по справі №523/10340/15-ц - скасовано.

23.02.2016 року апеляційним судом Одеської області апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2015 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 скасовано, постановлено нову ухвалу, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали Суворовского районного суду м. Одеси від 08 липня 2015 року - відмовлено.

Звертаючись до суду в 2015 р. з заявою про скасування тимчасового обмеження божник вказував, що обмеження в праві виїзду за межі України унеможливлює виконання його посадових обов`язків, що в свою чергу призведе до звільнення з обох робіт та в подальшому зробить неможливим виконання ним судового рішення. Крім того, виїзд за кордон пов`язаний з виконанням батьківських обов`язків, оскільки його донька навчається у Міжнародному коледжі Мадриду, для належного контролю за навчанням та життям доньки потрібно періодично виїзджати за кордон з метою виховання, утримання та спілкування з донькою.

Як слідує із відомостей подання та повідомлень учасників справи, на час розгляду справи боржник не виконав рішення суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною першою статті 443 ЦПК України визначено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

За вимогами ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Отже, наведеними нормами права (ст.ст.60,70 СК України) передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, враховуючи встановлені обставини та вказані норми, суд дійшов висновку, що квартира є спільним майном подружжя і боржнику належить в ній 1/2 частина.

Оскільки рішення суду боржником не виконано на час розгляду справи, тому подання є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо доводів як боржника так і заінтересованої особи щодо квартира не є подружнім майном розглядається судом критично, оскільки за тривалий час від дня відкриття провадження у даній справі сторони не надали належних доказів для спростування обгрунтувань подання, хоча було надано для цього достатній час, судом було враховано строки для призначення дати розгляду з урахуванням побажань як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 ..

Враховуючи вказані норми, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Необхідно зауважити, що навпаки встановлені обставини вказують на те, що боржник ухиляється від виконання відповідного судового рішення, яке було ухвалено ще в 2014 році.

Керуючись ст.ст.260,261,443 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Кравченко Тетяни Василівни, боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про визначення частки майна боржника задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на праві приватної власності належить частина квартири по АДРЕСА_2 , загальна площа 100,9 кв.м, житлова площа -73,8 кв.м.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали.

Суддя:

Повна ухвала складена 03 жовтня 2023 р.