Справа № 344/3674/23
Провадження № 22-ц/4808/1160/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Працун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 15.03.2016 року. При підписанні заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно волевиявлення відповідача йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 50 000 грн. Для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 29.01.2023 року виникла заборгованість в розмірі 33 339,09 грн, з яких: 27 271,23 грн - заборгованість за кредитом, 6 067,86 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на зазначені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача вищевказану заборгованість а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду подало апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, суд першої інстанції не врахував надану позивачем копію анкети-заяви від 15.03.2016 року, підписану відповідачем, згідно якої відповідач з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку ознайомився та їх положень зобов`язався неухильно дотримуватись. Більше того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті банку. Отже, ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг.

На підставі підписаної анкети-заяви від 15.03.2016 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт з подальшим збільшенням. З розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, кошти на сплату заборгованості частково сплачувались, однак не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

Суд не дослідив належним чином розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою з особового рахунку відповідача, не спростував усіх встановлених обставин, зокрема щодо фактичного отримання та використання кредитних коштів, які в добровільному порядку не повернуті, та всупереч ст. 1054 ЦК України безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо повернення заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Також безпідставним є висновок суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом. Судом не враховано положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до яких позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Порядок нарахування відсотків, неустойки сторони погодили в Умовах та правилах надання банківських послуг, з якими відповідача було ознайомлено. Відповідач визнав укладення кредитного договору, оскільки не лише користувався кредитними коштами, а й вчиняв дії, спрямовані на його виконання та часткове погашення заборгованості, у зв`язку з чим суд передчасно дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині.

З наведених підставапелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволити в повному обсязі.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористався.

У засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк в період користування відповідачем платіжною карткою в односторонньому порядку здійснював операції по списанню відсотків за користування кредитом шляхом збільшення розміру тіла кредиту на суму нарахованих відсотків. Всього (відповідно до виписки по рахунку та підрахунку суду) за період з 15.03.2016 року по 31.01.2023 року відповідачу зараховано в тіло кредиту 93 478,71 грн відсотків за користування кредитним лімітом. З моменту укладення договору 15.03.2016 року відповідач погашав кредит. При цьому, загальний розмір коштів, внесених на погашення кредиту, перевищує розмір зазначеної в позові заборгованості. Врахувавши, що із наявних у справі доказів не встановлено у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 15.03.2016 року, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у зв`язку з цим у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що 15.03.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (т. 1 а.с. 14).

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (т. 1 а.с. 15) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг (т. 1 а.с. 16-69).

Згіднонаданого позивачем розрахунку у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, яка станом на 29.01.2023 року становить 33 339,09 грн, з яких: 27 271,23 грн - заборгованість за кредитом, 6 067,86 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (т. 1 а.с. 5-10).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 15.03.2016 року процентна ставка не зазначена.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім заборгованості по тілу кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.03.2016 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6 067,86 грн, оскільки відсутній передбачений договором обов`язок відповідача по їх сплаті позивачу.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 27 271,23 грн.

З наданої позивачем виписки по картковому рахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» в період користування відповідачем платіжною карткою в односторонньому порядку здійснювало операції по списанню відсотків за користування кредитом шляхом збільшення розміру тіла кредиту на суму нарахованих відсотків. Всього за період з 15.03.2016 року по 01.01.2023 року відповідачу зараховано в тіло кредиту 93 478,71 грн відсотків за використання кредитного ліміту (т. 1 а.с. 80-85).

З урахуванням того, що в анкеті-заяві від 15.03.2016 року процентна ставка сторонами кредитного договору не обумовлена, позивачем зараховано у тіло кредиту відсотки, розмір яких перевищує нарахований у даному позові розмір основного боргу, висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у зазначеному позивачем розмірі є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта