З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Віраг Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовною заявою, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 28.09.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.10.2023 року.
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
26.06.2023 ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі відкрито провадження.
Позов мотивовано тим, що 27 червня 1997 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Глибоцької сільської ради народних депутатів, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 про що було складено відповідний актовий запис № 6 від 27.06.1997 року.
Під час тривалого спільного проживання між позивачем та відповідачем виникали постійні сварки та непорозуміння, що призвело до повного розпаду сім`ї.
Позивач вказує на те, що вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю, збереження їх сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. У зв`язку з чим, просить суд не надавати їм строку для примирення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 59 - 60 Цивільного кодексу України, п. 3 ст. 56, ст. 105, ст. 109, п. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України, сг. З, ст. 27, ст. 31, ст. 118, ст. 119, ст. 120, ст. 121, ст. 122, ст. 123 Цивільного процесуального кодексу України, п. З, абз. 1 п. 10, п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позивач просить суд: шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН - НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований виконкомом Глибоцької сільської ради народних депутатів, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та складено відповідний актовий запис № 6 від 27.06.1997 року - розірвати.
Позивач, в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи без її часті. Зазначає, що підтримує позовні вимоги та просить задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, на підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 27 червня 1997 року між позивачем ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який був зареєстровано виконкомом Глибоцької сільської ради народних депутатів, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 про що було зроблено запис № 6 від 27.06.1997 року.
Подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, не проживають разом. Позивач не бажає продовжувати шлюбні відносини.
Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
На даний час сторони по справі не підтримують шлюбне життя та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , слід розірвати.
Суд бере до уваги, що відповідачем до суду не подано відзив або заперечень на позов, а тому вважає за можливе задовольнити позов про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.4 ст.223, 280-282 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволені повністю, а тому із відповідача на її користь слід стягнути сплачений нею судовий збір у сумі 1073,80 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- задовольнити.
Шлюб укладений 27 червня 1997 року між ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстровано виконкомом Глибоцької сільської ради народних депутатів, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 про що було зроблено запис № 6 від 27.06.1997 року, - розірвати.
Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений нею судовий збір у сумі 1073,80 грн.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош