Справа № 203/2049/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Потаповій В.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов, в якому позивач посилався на те, що 06.02.2023 року між ним та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого останній було надано в борг кошти в сумі 7000000 грн. Відповідно до умов п.2.4 договору на його вимогу від 06.03.2023 року, як позикодавця, відповідачкою було надано нотаріально посвідчену заяву від 08.03.2023 року на підтвердження отримання нею за договором коштів в сумі 7000000 грн. Посилаючись на те, що у визначений в п.3.1 договору строк до 06.04.2023 року відповідачка отримані в позику кошти не повернула, позивач просив стягнути з останньої вказану заборгованість.

У наданому відзиві представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому зазначив, що відповідачкою не заперечується факт укладення з позивачем договору позики від 06.02.2023 року та отримання за цим договором коштів в сумі 7000000 грн. Поряд з цим зазначив, що п.3.1 договору було передбачено можливість зміни строку повернення позики за згодою сторін, яка оформляється додатковою угодою, що набуває сили з моменту її підписання сторонами. Оскільки станом на 06.04.2023 року відповідачка не мала змоги повернути позику, вона в телефонному режимі та листом від 15.04.2023 року повідомляла про це позивача. Тому, останній на виконання п.3.1 договору мав можливість погодити додатковий строк. Також представник відповідачки посилався на те, що відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Пунктами 5.1 та 5.2 договору було передбачено, що спори між сторонами вирішуються шляхом переговорів та в разі недосягнення згоди заінтересована сторона звертається до суду. Відповідачка не відмовлялась від виконання своїх зобов`язань за договором, зверталась до позивача щодо погодження додаткового строку на повернення позики. Такі дії відповідачки в повній мірі відповідають досудовому врегулювання спору та п.3.1 договору. В свою чергу позивачем процедуру досудового врегулювання було порушено, тому позов є передчасним.

Представник позивача у відповіді на відзив посилався на те, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду, порушує право особи на судовий захист. Досудове врегулювання спорів є додатковим способом захисту, проте, є правом, а не обов`язком особи. Крім того, в зв?язку із невиконання відповідачкою умов договору щодо повернення позики, 10.04.2023 року позивачем на адресу відповідачки було направлено вимогу щодо виконання умов договору та повернення позики, яка була отримана відповідачкою 12.04.2023 року. На цю вимогу відповідачка зазначила, що не має можливості повернути позику в зв`язку із відсутністю коштів.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2023 року було повернуто заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 28.04.2023 року позовну заяву було залишено без руху.

Також ухвалою від 28.04.2023 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 10.05.2023 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 24.08.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві на позов заперечення.

Заслухавши представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.02.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в простій письмовій формі було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов п.п.1.1, 3.1 якого, позикодавець зобов`язався надати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 7000000 грн., а позичальник повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в повному обсязі в строк не пізніше 06.04.2023 року.

На підтвердження одержання грошових коштів за договором від 06.02.2023 року в сумі 7000000 грн. сторонами в присутності та за підписом двох свідків 06.02.2023 року було складено відповідну письмову розписку.

Крім того, на вимогу позикодавця від 06.03.2023 року у відповідності до п.2.4 договору ОСОБА_4 було надано нотаріально посвідчену заяву від 08.03.2023 року, якою вона підтвердила передачу ОСОБА_3 та отримання нею за договором від 06.02.2023 року коштів в сумі 7000000 грн.

Вказане підтверджується долученими позивачем до позовної заяви копіями договору від та розписки від 06.02.2023 року, нотаріально посвідченої заяви від 08.03.2023 року, які відповідають оригіналам цих документів, що надані представником позивача та оглянуті судом в судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи.

Під час розгляду справи також встановлено та не заперечувалось стороною відповідача, що у визначений в договорі строк до 06.04.2023 року та станом на момент розгляду справи відповідачка отримані в борг кошти не повернула.

З урахуванням наведених вище обставин, умов договору від 06.02.2023 року та положень ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнувши з відповідачки на користь позивача надані в позику кошти в сумі 7000000 грн.

При цьому, суд відхиляє заперечення представника відповідачки щодо недотримання позивачем умов п.3.1 договору в частині зміни строку повернення позики, оскільки відповідно до цих умов така зміна можлива за згодою обох сторін та є правом, а не обов`язком позикодавця.

Також суд вважає безпідставними заперечення щодо недотримання позивачем умов розділу 5 договору щодо порядку розгляду спорів, зокрема щодо невжиття заходів досудового врегулювання, оскільки з матеріалів справи вбачається, що до звернення позивача до суду з позовом останній звертався до відповідачки з вимогою від 10.04.2023 року про виконання зобов`язань за договором та повернення позики.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову в сумі 13420 грн., за задоволену заяву про забезпечення позову в сумі 536 грн.80 коп., а всього стягнути судовий збір в сумі 13956 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,192,202,207,524,525,533,534,627,629,638,1046, 1047,1049 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 06 лютого 2023 року в сумі 7000000 грн., а також судовий збір в сумі 13956 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 вересня 2023 року.

Суддя С.Ю.Казак