Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 367/1602/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/13240/2023
Головуючий у суді першої інстанції М. П. Одарюк
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
27 вересня 2023 року місто Київ

Справа № 367/1602/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року, ухваленеу складі судді Одарюка М. П., в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розмірів аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 16.12.2015 та про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є батьком дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.12.2015 присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.09.2015 і до досягнення дітьми повноліття. 11.03.2023 ОСОБА_3 стала повнолітньою та навчається у відокремленому структурному підрозділі «Ірпінського фахового коледжу» Національного університету біоресурсів і природокористування України. Навчання є платним та становить 21 120,00 грн, термін навчання до 30.06.2024, а тому дочка потребує подальшого матеріальної допомоги від батька на період навчання. Крім того позивач вказала, що вона щодня несе витрати на проїзд до м. Ірпінь з с.м.т. Гостомель та у зворотному напрямку.

У зв`язку із зазначеним позивач просила суд стягнути з останнього аліменти на свою користь на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.03.2023 і до закінчення дитиною навчання у відокремленому структурному підрозділі «Ірпінський фаховий коледж» Національного університету біоресурсів і природокористування України до 30.06.2024, та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року позов заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини, всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відкликано виконавчий лист №367/5785/15-ц, виданий Апеляційним судом Київської області 16 лютого 2022 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження повного розміру оплати за навчання, оскільки позивачем здійснюється оплата за навчання посеместрово, що передбачено договором. Така оплата була частково проведена 30.12.2022 та 19.06.2023, що не взято до уваги судом першої інстанції. Суд помилково не врахував, що обов`язок по утриманню дітей покладається законом на кожного з батьків, матір і батька, рівною мірою. Також вказала на безпідставне зазначення судом відомостей про те, що ОСОБА_3 перебуваючи у Данії знаходилась під тимчасовим захистом і отримувала фінансову допомогу як біженка. Безпідставними апелянт вважає посилання суду, як на відмову у задоволенні вимог про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, отримання позивачем від позивача аліментів у розмірі 100 382,73 грн, оскільки вказані кошти були отримані позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Суд не врахував, що повнолітня дочка відповідача має необхідність в отриманні аліментів, оскільки продовжує навчання, а відповідач має фінансову можливість її надання, що підтверджується його дохадами. Судом необґрунтовано взято до уваги посилання відповідача щодо утримання ним його матері, погіршення його стану здоров`я та понесення витрат на лікування, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначеного. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання спільного сина сторін, оскільки відповідач має стабільний середньомісячний дохід у розмірі понад 50 000,00 грн, що дає підстави вважати, що він має можливість сплачувати аліменти у збільшеному розмірі.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Позивача ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду апеляційної інстанції, що не заперечує проти покладення на нього обов`язку щодо сплати аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін та їх прдставників, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України

27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що позивач є матір`ю, а відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 11 серпня 2015 року і досягнення дітьми повноліття.

На виконаня вказаного судового судом 16.12.2015 видано виконавчий лист №367/5785/15-ц, який перебуває на виконанні у Ірпінському відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № 69412164.

11 березня 2023 року ОСОБА_3 виповнилось 18 років, у зв`язку із чим стягення аліментів на її утримання припинено державним виконавцем. Як пояснили суду сторони, з 12.03.2023 року ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки не сплачує, а на утримання неповнолітнього сина сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів).

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з батька дитини на її користь аліменти на утримання їх спільної повнолітньої дочки у зв`язку із продовженням дитиною навчання.

Як вбачається із довідки №587 від 27.02.2023, ОСОБА_3 є студенткою другого курсу денної форми здобуття освіти економічного відділення відокремленого структурного підрозділу «Ірпінський фаховий коледж» Національного університету біоресурсів і природокористування України. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2024 за освітньо- професійною програмою «Облік і оподаткування, спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» (освітньо - професійний ступінь фаховий молодший бакалавр).

Вартість навчання становить 21 120,00 грн, що підтверджується договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 117 від 21 грудня 2022 року.

На виконання умов договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 117 від 21.12.2022 позивач здійснила посеместрову оплату за навчання у розмірір 7 920,00 грн 30.12.2022 та 5 280,00 грн 19.06.2023, що підтверджується відповідними квитанціями.

Отже доведеним є те, що ОСОБА_3 не може самостійно забезпечити себе, оскільки продовжує навчання, в зв`язку з чим потребує в матеріальній допомозі.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Період навчання - це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок.

За пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» освітня програма - це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Рівнями освіти є: дошкільна освіта, початкова освіта, базова середня освіта, профільна середня освіта, перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, фахова передвища освіта, початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти, перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, другий (магістерський) рівень вищої освіти, третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти (частина друга статті 10 Закону України «Про освіту»).

Після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту (частина перша статті 40 Закону України «Про освіту»).

Отже, стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач має стабільний середньомісячний дохід в розмірі понад 50 000,00 грн, а відтак суд вважає, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше ніж до досягнення нею 23- річного віку або закінчення навчання.

При цьому колегія суддів вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання, у зв`язку із тим, що відповідач має на утриманні матір пенсіонерку ОСОБА_7 , 1951 року народження, яка за станом здоров`я також потребує вартісного лікування та догляду відповідача, оскільки на підтвердження зазначеного ОСОБА_2 у розпоряження суду не надано будь - яких належних чи допустимих доказів. Зокрема у справі відстуні докази на підтвердження потреби ОСОБА_7 , 1951 року народження, у сторонньому догляді, неможливість її самостійно себе обслуговувати, наявність хвороб, які потребують постійного нагладу іншої особи над хворим та потреби вартісного лікування.

Крім цього, вказуючи на неможливість надання відповідачем за станом здоров`я матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання, оскільки потребує вартісного лікування. Суд першої інстанці не мотивував у своєму рішення, з яких саме доказів він дійшов висновків про потребу відповідача у вартісному лікуванні та що таке лікування здійснюється ним за власні кошти.

Так, на підтвердження погіршення стану здоровя у зв`язку із отриманим під час виконання бойового завдання пораненням, що підтверджується довідкою № 7/2055 від 02.03.2023 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не надав у розпорядження суду доказів того, що необхідне йому лікування не забезпечено державним коштом, а що таке лікування він здійснює за власний рахунок та не вказано розмір грошових коштів, витрачених ним на лікування.

Та обставина, що за період з січня 2023 року по квітень 2023 року позивач отримала від відповідача аліменти у сумі 100 382,73 грн не є підставою для відмови у покладенні на батька дитини обов`язку по понесенню витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання, оскільки зазначені грошові кошти були перераховані на рахунок позивача як частина заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з 01.01.2020 по 01.07.2023, що підтверджується довідкою державного виконавця по ВП №9412164.

А тому вказана сума аліментів не була стягнута для проведення оплати за навчання дочки згідно Договору від 21.12.2022, а є заборгованістю відповідача по сплаті аліментів за утримання своєї дочки до її повноліття та неповнолітнього сина.

Заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом №367/5785/15-ц від 16.12.2015, який перебуває на виконанні у Ірпінському відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № 69412164, станом на 01.07.2023 становить 211 288,10 грн.

Хибними є посилання на те, що дочка сторін як біженка отримує від Королівства Данії грошову допомогу, яка відповідно до відкритої інформації в 2023 року встановлена в розмірі 12000-15000 датських крон що відповідає 1600-2000 доларів США, оскільки зазначене є лише припущенням відповідача. Жодних доказів подання ОСОБА_3 документів на оформлення статусу біженки чи отримання нею грошової допомоги як біженець у Данії матеріали справи не містять. Зазначене категорично заперечується стороною позивача.

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває в Україні, є студенткою другого курсу денної форми здобуття освіти економічного відділення відокремленого структурного підрозділу «Ірпінський фаховий коледж» Національного університету біоресурсів і природокористування України та відвідує навчання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини, всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 березня 2023 року та до закінчення навчання (до 30 червня 2024), але не довше ніж до досягнення нею 23 років, оскільки саме в такому розмірі, з урахуванням доходів відповідача та стану його здоров`я, аліменти є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку та утримання дитини, яка продовжує навчання.

Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, які вже стягуються з відповідача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі судового рішення, апеляційний суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів, який просить збільшити та стягнути з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти у розмірі частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки старша донька досягла повноліття.

Так, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Так, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року з відповідача на користь позивача вже стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 11 серпня 2015 року і досягнення дітьми повноліття.

Як пояснили суду сторони, на утримання сина, починаючи з 11 березня 2023 року (дата досягнення дочкою повноліття) і досягнення ним повноліття з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заявлюячи вимогу про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_4 з 1/6 на 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач вказує на припинення стягнення аліментів на дочку, яка дослягла повноліття та зміну обставини щодо матеріального становища відповідача, середньомісячний заробіток якого наразі складає понад 50 000,00 грн.

Однак вказані обставини у даному випадку неможуть слугувати підставою для задоволення вимог позивача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки проти вказаного заперечує відповідач, посилаючись на погіршення свого стану здоров`я, оскільки перебуваючи в діючій армії по захисту Батьківщини в жовтні 2022 року під Бахмутом отримав бойове поранення у вигляді вогнепальних осколкових сліпих множинних поранень м`яких тканин лівої гомілки та стопи, у зв`язку з чим стан його здоров`я значно погіршився, крім того, суд стягує з нього аліметни на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходів). Розмір заробітної плати відповідача не має будь-якого правового значення для вирішення питання про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки позивач отримує від відповідача аліменти на утримання сина не у твердій грошовій сумі, а у частині від заробітку (доходу).

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач надав до суду належні та допустимі доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я, наявності у нього матері пенсійного віку, якій він також зобов`язаний за законом надавати матеріальну допомогу, тому вимоги позивача щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позивач не довела підстави позову про збільшення розміру аліментів, які вже стягуються з відповідача на утримання сина на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в цій частині, оскільки за рішенням суду аліменти на утримання сина стягуються із відповідача у частці від усіх видів його доходу (заробітку), а тому у разі збільшення розміру щомісячного доходу відповідача, збільшується і присуджена до стягнення сума, що фактично збільшує суму отриманих грошових коштів від частки доходу. А тому в цій частині у задоволенні вимог позивача слід відмовити.

При цьому колегія суддів зауважує, що сукупний розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання обох дітей у примусовому порядку у встановленому судом розмірі, не перевищуватиме розмір відрахувань, встановлених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповіда на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення аліментів на утримання спільного сина сторін у визначеному розмірі здійснюється на підставі виконавчого листа №367/5785/15-ц від 16.12.2015 (виданому на підставі судового рішення), який перебуває на виконанні у Ірпінському відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № 69412164. Повторне задоволення вимоги про стягнення аліментів не відповідає вимогам закону.

Визначений рішенням суду від 16 грудня 2015 року у справі №367/5785/15-ц розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина є достатнім та відповідає інтересам дитини, оскільки на матір, як і на батька дитини, покладено однаковий з відповідачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір`ю.

Прицьому суд зауважує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги, додаток №1 до договору про надання правової допомоги, акт - приймання - передачяі послуг, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правової допомоги, квитанцію по сплату 7 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовується рішення суду першої інстанції і ухвалюється нове судове рішення, то пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн та судовий збір за розгляд справи у розмірі 1 609, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини, всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 березня 2023 року та до закінчення навчання (до 30 червня 2024), але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 609 (одна тисяча шістсот дев'ять) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 05 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна