Постанова

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10248/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Матійчук Г. О.

від 16 березня 2023 року

у цивільній справі №757/23155/22-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

про визнання зобов`язання припиненим

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк), в якому посилаючись на те, що він виконав кредитні зобов`язання та повернув відповідачу грошові кошти, однак останній продовжує нарахування відсотків, просив:

зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк" припинити нарахування процентів та будь-яких інших видів нарахувань, в тому числі пені за договором №SAMDN391 про відкриття контррахунку та обслуговування платіжної картки, укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ "ПриватБанк" від 20.12.2012;

визнати протиправними дії АТ КБ "ПриватБанк" щодо нарахування процентів за договором №SAMDN391 від 20.12.2012;

скасувати нараховану АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором №SAMDN391 від 20.12.2012;

стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" безпідставно списані грошові кошти для погашення кредитної заборгованості в розмірі 11 014,70 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20.11.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №SAMDN7391 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, на підставі якого позивачу відкрито картковий рахунок та видано мультивалютну платіжну картку, терміном дії один рік.

У зв?язку з несвоєчасним погашенням по картці утворилась заборгованість в сумі 235 783, 57 грн, з яких: 104 546, 67 грн - заборгованість за кредитом; 119 532, 92 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500, 00 грн - штраф (фіксована частина); 11 203, 98 грн - штраф (процентна складова).

Вказував, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості, який постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі №185/1531/16-ц задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість. Випискою по картці підтверджується, що 31.01.2022 він у повному обсязі сплатив кошти, які стягнуті на підставі рішення суду.

Також вказував, що подальшому, а саме за період з 11 по 14 червня 2022 року відповідачем з його рахунку автоматично списувалися кошти із зазначенням «автоматичне списання грошей погашення простроченої заборгованості» згідно угоди №SAMDN7391, а всього на загальну суму 11 014,70 грн. Однак дозволу на списання коштів він не надавав. На його звернення АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь про те, що нарахування відсотків за кредитом не припинено, а відтак рішення суду не є підставою для припинення правовідносин між сторонами укладеного договору, тому у позивача існує заборгованість перед відповідачем у сумі 340 083,69 грн.

Вважав, що оскільки за змістом договору №SAMDN7391 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки заборгованість за рішенням суду по тілу кредиту погашена, отже відсутні правові підстави для нарахування процентів поза межами строку дії картки.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів погашення всієї заборгованості за кредитним договором та порушення його прав. Вказав, що позивач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до долученої позивачем в якості доказу Виписки по картрахунку від 16.08.2022 та не заперечується позивачем, після внесення коштів в розмірі 109 517,76 грн, залишок після операції склав - 344 127, 44 грн, тобто заборгованість за оспорюваним кредитним договором не погашена, а тому й припиненим договір відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» не може бути визнаний. Щодо рішення, на яке посилається позивач, як на підставу того, що він виконав зобов?язання за договором, то твердження позивача є таким, що не відповідає дійсності та вводить суд в оману. Рішенням суду, на яке посилається позивач у справі, вирішено спір який стосувався заборгованості, яка виникла на момент подачі позову в 2016 році і лише з тих підстав на які банк посилався у позові. Однак, дане рішення суду не є підтвердженням виконання зобов`язання за кредитним договором та визнання його припиненим.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд дійшов неправильного висновку про існування між сторонами декількох договорів, оскільки таких доказів матеріали справи не містять і взагалі в позовній заяві не зазначалося про такі обставини, так як інших договорів він не підписував та відповідно в нього відсутні їх примірники. Додав, що відповідач також не посилався на ту обставину, що було укладено декілька договорів.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Від відповідача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача - ОСОБА_3. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №SAMDN7391 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, на підставі якого позивачу відкрито картковий рахунок та видано мультивалютну платіжну картку терміном дії один рік.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, щодо своєчасного погашення заборгованості, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з боржника заборгованості, яка, згідно розрахунку Банку станом на 07 лютого 2016 року становила 235 783 грн 57 коп., з яких: 104 546 грн 67 коп. - заборгованість за кредитом; 119 532,92 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 11203,98 грн - штраф (процентна складова).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у цивільній справі №185/1531/16-ц позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з останнього на користь Банку заборгованість за кредитним договором №SAMDN7391 від 20 листопада 2012 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 104 546,67 грн, за відсотками за період з 20 листопада 2012 року по 02 грудня 2013 року в сумі 1 012,61 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення відсотків у тій справі, суд виходив з того, що Банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості за умовами договору, а тому задоволенню підлягають вимоги в межах строку дії договору та за відсотковою ставкою, передбаченою умовами договору.

З виписки по витратам по картці/рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору №SAMDN7391 від 09.06.2022 за період з 01.06.2022 по 16.08.2022 вбачається, що ОСОБА_1 здійснив переказ зі своєї картки на суму 5 276,25 грн.

Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахунках договору SAMDN8629 від 21.11.2012 за період з 01.01.2022 по 31.03.2022, ОСОБА_1 в погашення заборгованості за договором №SAMDN7391вніс 109 517,76 грн, після чого залишок після операції становив 344 127,44 грн.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 525, 526, 527, 599, 611, 1050, 1054 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку, що наявність судового рішення, про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, у зв`язку чим правильно відмовив в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Доводи позивача, що погашення заборгованості, у розмірі визначеного рішенням суду, свідчить про належне виконання зобов`язання є необґрунтованими, оскільки факт погашення заборгованості за рішенням суду не є належним виконанням зобов`язання, тому що судом було вирішено спір щодо стягнення заборгованості в межах дії строку договору, а саме по 02 грудня 2013 року, а погашення заборгованості відбулося в 2022 році, що доводить факт користування позивачем кредитними коштами поза межами строку дії договору.

Позивач помилково вважає, що Банк не має права нараховувати відсотки поза межами строку дії договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З аналізу наведених норм права вбачається, що законодавцем передбачено право кредитодавця на отримання відсотків за користування кредитними коштами як за умовами договору так і на підставі закону.

Таким чином вирішення судом спору щодо стягнення заборгованості за умовами договору, строк дії якого закінчився, не позбавляє права Банку нараховувати відсотки на підставі закону, а саме на підставі ст. 1048 ЦК України, протягом всього строку користування кредитними коштами.

Крім того, законодавцем передбачено право Банку нараховувати відсотки за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Також колегія суддів враховує, що згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

За наведених обставин суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду, ОСОБА_1 зазначив лише один довід, а саме, що суд дійшов неправильного висновку про існування між сторонами декількох договорів, оскільки таких доказів матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи скаржника, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було долучено дві виписки по його рахункам в АТ КБ "ПриватБанк" (а. с. 21-22). В даних виписках містяться відомості про наявність в ОСОБА_1 рахунків як за договором №SAMDN7391, на підставі якого позивач і звернувся до суду з даним позовом до суду, так і за договором № SAMDN8629.

Отже, долученими ОСОБА_1 до позовної заяви виписками по рахунку підтверджується наявність існування між ним та АТ КБ" ПриватБанк" двох договорів.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження посилання скаржника на помилковість висновку суду, щодо наявності існування між сторонами декількох договорів і такий висновок суду не привів до неправильного вирішення справи.

Як вже вказувалося вище, інших доводів апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська