Єдиний унікальний номер №943/1438/22
Провадження №2/943/338/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Шендрікова Г. О.

за участю секретаря судового засідання Пристанської С.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Буську без фіксації технічним засобом цивільну справу за позовом представника позивача адвокат Буженко Ю.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Адвокат Буженко Ю.С. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із даним позовом до ОСОБА_2 . Просить стягнути із відповідача борг за договором позики, у формі простої письмової розписки, у розмірі 30 000 доларів США. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 02.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, згідно якого останній отримав кошти у вищезгаданому розмірі зі без строку повернення, проте до цього часу не повернула суму боргу. 02.11.2022р. позивачкою на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів. Однак дана вимога залишена відповідачем без будь якого на те реагування. Оскільки зобов`язання за договором позики не виконано, ОСОБА_1 змушена просить ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача суму боргу 30 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на подання заяви становить 1 209 000грн.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 11.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не прибула, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи представник позивачки адвокат Буженко Ю.С. додала заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у його відсутності суду не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Факт належного повідомлення підтверджується рекомендованим повідомленням.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Судом установлено, що 02 серпня 2015 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, шляхом підписання розписки про отримання коштів, відповідно до якого останній отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США на невизначений строк, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво, чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року в справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

Стаття 1049 ЦК України передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

За нормою ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У Постанові КЦСВС від22.08.2019у справі№369/3340/16-ц вказано, що факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Аналізуючи пред`явлений позивачем борговий документ, судом встановлено, що розписка містить відомості щодо отримання відповідачем від позивача грошових коштів у позику, тобто підтверджує факт передачі коштів 02.08.2015року, а також у ній йдеться про зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти у сумі 30 000доларів США, а отже містить підтвердження наявності між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики.

Таким чином судом приходить висновку, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору позики, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов договору позики суду не представлено; стороною відповідача не надано жодних даних на спростування існуючих правовідносин чи будь-яких доказів у цивільному спорі.

А тому беручи до уваги наведені норми законів і те, що відповідач отримав позику від позивачки в сумі 30 000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, копія якої долучена до матеріалів справи, зобов`язання із повернення даної суми у не виконав, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача вказану суму боргу.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки в частині стягнення із відповідача заборгованостіза договором позики, про визнання договору недійсним відповідачем не заявлялось, відтак позов підставний та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 12 090 грн. судового збору, сплаченого позивачкою при подачі позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 625,1047,1049 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов представника позивача адвоката Буженко Ю.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: с. Підгайчики Самбірського району Львівської області, заборгованість за договором позики в розмірі 1 209 000 (один мільйон двісті дев`ять тисяч) гривень 00 копійок та 12 090 (дванадцять тисяч дев`яносто) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 29.09.2023 року.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: с. Підгайчики Самбірського району Львівської області.

Представник позивачки: адвокат Буженко Юрій Сергійович.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Г. О. Шендрікова