ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (далі АТ « Українські енергетичні машини») про зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював у ДП «Завод «Електроважмаш» з 14 травня 2020 року на посаді начальника управління соціальних питань, з 12 липня 2021 року на посаді директора по роботі з персоналом і соціальним питанням.

Наказами Фонду державного майна України № 586 від 08 квітня 2021 року та № 837 від 18 травня 2021 року ДП «Завод «Електроважмаш» перетворено в АТ «Завод «Електроважмаш».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2021 року № 1005-р було прийнято рішення про погодження з пропозицією Фонду державного майна України щодо реорганізації АТ «Завод «Електроважмаш» шляхом приєднання до АТ «Турбоатом». На підставі вищевикладеного було здійснено комплекс заходів щодо приєднання АТ «Завод «Електроважмаш» до АТ «Турбоатом».

01 грудня 2021 року наказом Фонду державного майна України № 2143 було затверджено Договір про приєднання між АТ «Українські енергетичні машини» до АТ «Завод «Електроважмаш» та затверджено відповідний передавальний акт. У договорі про приєднання передбачений повний перехід зобов`язань за трудовими правовідносинами від АТ «Завод «Електроважмаш» до АТ «Українські енергетичні машини».

Таким чином, з 01 грудня 2021 року дія трудового договору ОСОБА_1 була продовжена на посаді директора по роботі з персоналом і соціальним питанням в АТ «Українські енергетичні машини», яке прийняло на себе всі права та обов`язки роботодавця, які виникли на момент приєднання.

Станом на 01 липня 2022 року позивачу не здійснено виплату заробітної плати за листопад 2021 року, лютий-червень 2022 року. Оскільки це є грубим порушенням трудового законодавства, то позивач звернувся до відповідача із проханням звільнення за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України з 07 липня 2022 року, виплати компенсації за дні невикористаної відпустки, компенсації за час затримки виплати заробітної плати та вихідну допомогу передбачену статтею 44 КЗпП України.

18 серпня 2022 року позивач отримав лист від АТ « Українські енергетичні машини» з копією наказу № 170 від 09 серпня 2022 року про звільнення за скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з датою звільнення 09 серпня 2022 року.

На час звільнення належні суми позивачу не виплачені, що і спонукало до звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав суд: визнати формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з посади директора по роботі з персоналом та соціальним питанням АТ « Українські енергетичні машини» за скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству України; змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 , зазначені в наказі № 170 від 09 серпня 2022 року генерального директора АТ «Українські енергетичні машини», із «звільнений за скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України»; зобов`язати АТ «Українські енергетичні машини» внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 , змінивши запис «звільнений з роботи за скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України»; стягнути з АТ «Українські енергетичні машини» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 листопада 2021 року по 01 вересня 2022 року та всі належні суми при звільненні, в тому числі вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «Українські енергетичні машини» про зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з посади директора по роботі з персоналом та соціальним питанням АТ «Українські енергетичні машини» за скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству.

Змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 , зазначені в наказі № 170 від 09 серпня 2022 року генерального директора АТ «Українські енергетичні машини» із «звільнений за скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України».

Зобов`язано АТ «Українські енергетичні машини» внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 , змінивши запис «звільнений з роботи за скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України».

Стягнуто з АТ «Українські енергетичні машини» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 листопада 2021 року по 01 липня 2022 року включно в сумі 191667,43 грн, зобов`язавши АТ «Українські енергетичні машини» нарахувати компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату.

Стягнуто з АТ «Українські енергетичні машини» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 138480,00 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 40835,69 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави 992,40 грн.

Стягнуто з АТ «Українські енергетичні машини» на користь держави судовий збір в сумі 6687,03 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року не погодилося АТ «Українські енергетичні машини» та оскаржило його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач прохав суд скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Українські енергетичні машини» в повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується з оскаржуваним судовим рішенням, оскільки: по-перше, матеріали справи не містять доказів невиконання відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що є підставою для звільнення позивача за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України; по-друге, заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати, включаючи компенсацію за невикористаному відпустку, складає всього 132157,86 грн, що є виплаченою на час звернення з апеляційною скаргою; по-третє, місцевим судом не було враховано настання форс-мажорних обставин у відповідача, що пов`язано зі збройною агресією російської федерації, та розміщення підприємства на території громади, яка була розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій.

Крім того, відповідач зазначає, що у зв`язку з постійними ворожими обстрілами підприємства, штатні юристи АТ «Українські енергетичні машини» були змушені покинути територію м. Харкова, що у свою чергу позбавило можливості відповідачу подати всі наявні докази на підтвердження необґрунтованості позовних вимог.

АТ «Українські енергетичні машини» прохало при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення врахувати висновки суду першої інстанції у справі №638/6555/22.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Позивач зазначає, що твердження відповідача про необхідність наявності рішення суду, що набрало законної сили, яке підтверджує невиконання відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору є хибними, оскільки редакція статті 38 КЗпП України станом на час виникнення спірних правовідносин передбачала: «працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору».

Позивач погоджується із розрахунками заборгованості, які виконані місцевим судом, зазначаючи, що суд першої інстанції, врахувавши надані сторонами докази, здійснив їх із додержанням чинного трудового законодавства.

Крім того, матеріали справи не містять інформацію про фактичне зупинення підприємством господарської діяльності на час ведення бойових дій.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач прохав суд апеляційну скаргу АТ «Українські енергетичні машини» залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року без змін.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник відповідача, заявивши клопотання про участь у розгляді справи у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, під час судового засідання не зміг надати пояснення по суті спору у зв`язку з неналежною якістю з`єднання, що унеможливило почути його пояснення.

Представник позивача під час судового засідання заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги АТ «Українські енергетичні машини», наголошуючи на законності та обґрунтованості рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Позиція суду щодо процесуальних питань

Щодо неналежного зв`язку з представником відповідача

Як уже зазначалося, представник відповідача, заявивши клопотання про участь у розгляді справи у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, під час судового засідання не зміг надати пояснення по суті спору у зв`язку з неналежною якістю з`єднання, що унеможливило почути його пояснення.

При цьому, суд апеляційної інстанції роз`яснював особі, яка висловила бажання брати участь у розгляді справи у режимі відеоконференцзв`язку, що згідно положень частини п`ятої статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу висловила свою позицію в апеляційній скарзі, а матеріали справи містять достатні дані про права та обов`язки сторін.

За вказаних обставин, неналежний зв`язок із представником відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Оскільки до суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач, прохаючи скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року у частині задоволених позовних вимог, натомість від позивача не надходила апеляційна скарга на дане рішення, то колегія суддів вважає за потрібне переглянути рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював на посаді директора по роботі з персоналом та соціальним питанням АТ «Українські енергетичні машини» (т.1, а.с. 33-34).

Згідно наказу АТ «Українські енергетичні машини» №36 від 10 травня 2022 року «Про впорядкування чисельності групи управління» було наказано скоротити штатну одиницю директора по роботі з персоналом і соціальним питанням (т.1, а.с. 113).

Наказом АТ «Українські енергетичні машини » №128-к від 18 травня 2022 року «Про впорядкування чисельності працівників групи управління» було наказано скоротити з 22 липня 2022 року штатну одиницю директора по роботі з персоналом і соціальним питанням, попередити про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 , директора по роботі з персоналом і соціальним питанням, вживши заходи з працевлаштування працівника. При незгоді із запропонованою роботою або відсутністю вакансій, звільнити у строки, що встановлені чинним трудовим законодавством (т.1, а.с. 114).

Відомості щодо ознайомлення ОСОБА_1 з вищевказаними наказами АТ «Українські енергетичні машини» відсутні.

05 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Українські енергетичні машини» із заявою, в якій прохав, зокрема: звільнити його за власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю (у зв`язку із невиплатою заробітної плати) на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України; датою звільнення вважати 07 липня 2022 року; в день звільнення провести остаточний розрахунок та виплатити вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку (т.1, а.с. 28-29).

Вище вказана заява була направлена працівником відповідачу на електронну поштову адресу останнього (т.1, а.с. 30), а також засобами поштового зв`язку та була отримана представником АТ «Українські енергетичні машини» 07 липня 2022 року (т.1, а.с. 32).

Матеріали справи не містять в собі відповіді АТ «Українські енергетичні машини» на заяву позивача про звільнення за власним бажанням.

Згідно наказу АТ «Українські енергетичні машини» №170 від 09 серпня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора по роботі з персоналом і соціальним питанням за скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (т.1, а.с. 34).

Згідно наданих АТ «Українські енергетичні машини » розрахункових листів ОСОБА_1 вбачається, що: у розрахунковому листі за листопад 2021 року вказаний борг підприємства на грудень 2021 року у розмірі 61656,55 грн (т.1, а.с. 107); у розрахунковому листі за грудень 2021 року вказаний борг підприємства на січень 2022 року у розмірі 63735,50 грн (т.1, а.с. 108); у розрахунковому листі за січень 2022 року вказаний борг підприємства на лютий 2022 року у розмірі 48209,40 грн (т.1, а.с. 108); у розрахунковому листі за лютий 2022 року вказаний борг підприємства на березень 2022 року у розмірі 44414,90 грн (т.1, а.с. 109); у розрахунковому листі за березень 2022 року вказаний борг підприємства на квітень 2022 року у розмірі 53187,43 грн (т.1, а.с. 109); у розрахунковому листі за квітень 2022 року вказаний борг підприємства на травень 2022 року у розмірі 53187,43 грн (т.1, а.с. 110); у розрахунковому листі за травень 2022 року вказаний борг підприємства на червень 2022 року у розмірі 53187,43 грн (т.1, а.с. 110); у розрахунковому листі за червень 2022 року вказаний борг підприємства на липень 2022 року у розмірі 53187,43 грн (т.1, а.с. 111); у розрахунковому листі за липень 2022 року вказаний борг підприємства на серпень 2022 року у розмірі 53187,43 грн (т.1, а.с. 111); у розрахунковому листі за серпень 2022 року вказаний борг підприємства на вересень 2022 року у розмірі 89800,01 грн (т.1, а.с. 112); у розрахунковому листі за грудень 2022 року вказаний борг підприємства на січень 2023 року у розмірі 123118,96 грн (т.1, а.с. 112).

Згідно відомостей з табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 вбачається, що з квітня 2022 року по червень 2022 року працівник був відсутній на роботі з підстав: 01 квітня 2022 року по 27 квітня 2022 року - призупинення трудових відносин, з 28 квітня 2022 року по 18 травня 2022 року невідома причина, з 19 травня 2022 року по 30 червня 2022 року призупинення трудових відносин (т.1, а.с. 114-119).

На час дії воєнного стану на підприємстві була видана постанова дирекції та профспілкового комітету АТ «Українські енергетичні машини» від 24 лютого 2022 року № 5/88 «Про роботу підприємства в період військового стану», в якій, зокрема, було зазначено: «заступнику генерального директора Бударіну О.С., головному бухгалтеру ОСОБА_2 на термін дії цієї постанови: забезпечити оплату праці працівників задіяних в роботі критичної інфраструктури підприємства, передбачивши доплату у розмірі 50 % від посадового окладу за фактично відпрацьований час; оплату праці інших працівників здійснювати згідно частини третьої статті 113 КЗпП України із збереженням середнього заробітку» (т.1, а.с. 90-91).

Згідно довідки АТ «Українські енергетичні машини» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 2006,96 грн. Борг підприємства на день звільнення становить 123118,96 грн, у тому числі: нарахована компенсація за невикористану відпустку 29 календарних дні 40835,69 грн, вихідна допомога 46160,00 грн (т.1, а.с. 113).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги відповідачем додано, зокрема, витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11 квітня 2022 року, від 15 квітня 2022 року, від 21 квітня 2022 року, від 27 липня 2022 року, від 28 липня 2022 року, від 08 серпня 2022 року, сертифікат №6300-22-1122 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 30 вересня 2022 року.

Положеннями статті 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно принципу змагальності сторін, що закріплений статтями 2, 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 12 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що подані докази існували у відповідача на час розгляду справи місцевим судом, однак останнім до суду першої інстанції подані не були.

Що ж стосується доводів відповідача щодо неможливості подання даних доказів під час розгляду справи місцевим судом, що пов`язано з ворожими обстрілами підприємства, у зв`язку з чим штатні юристи АТ «Українські енергетичні машини» були змушені покинути територію м. Харкова, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2022 року представник відповідача начальник юридичного управління Гарагуля В.А. подавав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву (т.1, а.с. 59-61), а в лютому 2023 року - витребувані судовим рішенням документи (т.1, а.с. 106-119).

Оскільки витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11 квітня 2022 року, від 15 квітня 2022 року, від 21 квітня 2022 року, від 27 липня 2022 року, від 28 липня 2022 року, від 08 серпня 2022 року, сертифікат №6300-22-1122 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 30 вересня 2022 року подано відповідачем разом з апеляційною скаргою та не було подано до суду першої інстанції, а також представником роботодавця не було повідомлено суд про неможливість подання таких доказів у встановлений законодавством строк, відтак, з урахуванням положень статті 367 ЦПК України, не беруться до уваги колегією суддів, так як жодних доказів поважності їх неподання до місцевого суду з причин, що об`єктивно не залежали від волі АТ «Українські енергетичні машини» в матеріалах справи не міститься.

Щодо зміни формулювання звільнення

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є:

- угода сторін (пункт 1);

- розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/20243/16-ц зазначено, що за змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України в разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у зв`язку з допущеним щодо нього порушенням законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну норму закону.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц, від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, від 13 вересня 2023 року у справі № 587/1641/21.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 681/1629/18 вказано, що розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 05 липня 2022 року звернувся до відповідача із заявою, в якій прохав, зокрема: звільнити його за власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю (у зв`язку із невиплатою заробітної плати) на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України; датою звільнення вважати 07 липня 2022 року; в день звільнення провести остаточний розрахунок та виплатити вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Вказана заява була направлена роботодавцю засобами електронного та поштового зв`язку, та отримана останнім 07 липня 2022 року, що підтверджується відомостями, зазначеними в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Працівник, як на підставу для звільнення за власним бажанням у поданій заяві, вказав про порушення АТ «Українські енергетичні машини» трудового законодавства, зокрема несвоєчасна виплата заробітної плати.

Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки , встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим органом на представництво трудовим колективним органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно наданих відповідачем розрахункових листів ОСОБА_1 вбачається, що у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (позивач був звільнений у серпні 2022 року) роботодавець не здійснював повну виплату заробітної плати працівнику, що підтверджується наявністю заборгованості з їх виплати.

Крім того, відповідач не заперечував факту неповної виплати заробітної плати позивачу, вказуючи на положення статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якої «у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства».

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що за для застосування даної правової норми необхідно встановити факт, у тому числі, й про припинення діяльності підприємства, що у свою чергу унеможливлювало проведення роботодавцем відповідних виплат працівнику.

Водночас, з наданих позивачем доказів, а саме інформації, яка розміщена на сайті підприємства, вбачається, що АТ «Українські енергетичні машини» після 24 лютого 2022 року по теперішній час продовжує здійснювати господарську діяльність, постачає турбінне та генераторне обладнання для українських гідро- та атомних електростанцій, отримує перемогу в міжнародних конкурсних торгах (тендерах), фінансування яких здійснюється коштами Європейського банку реконструкції та розвитку і Європейським інвестиційним банком (т.1, а.с. 72-86).

Відтак, у зв`язку з недоведеністю відповідачем неможливості виплати робітнику належної йому заробітної плати у встановлені законодавством строки, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про встановлення факту порушення роботодавцем законодавства про працю, зокрема, невиплатою заробітної плати, що стало причиною подання ОСОБА_1 заяви про звільнення за власним бажанням.

Також колегія суддів зазначає, що з аналізу наданих АТ «Українські енергетичні машини» наказів №36 від 10 травня 2022 року «Про впорядкування чисельності групи управління» та №128-к від 18 травня 2022 року «Про впорядкування чисельності працівників групи управління» вбачається, що відсутня інформація про їх доведення до відома позивача.

Відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону.

Враховуючи на порушення роботодавцем трудового законодавства у частині виплати заробітної плати, направлення працівником заяви про звільнення за власним бажанням на адресу відповідача та отримання її останнім, а також подальше звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату, за відсутністю відомостей про попереднє його повідомлення про це, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо зміни формулювання підстав звільнення позивача.

Щодо стягнення з роботодавця заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачена можливість призупинення дії трудового договору.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Наказ (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавець подає для погодження до військової адміністрації, яка здійснює свої повноваження на відповідній території (військові адміністрації населених пунктів та районні військові адміністрації, а за їх відсутності - обласні).

Згідно відомостей з табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 вбачається, що з квітня 2022 року по червень 2022 року працівник був відсутній на роботі з підстав: 01 квітня 2022 року по 27 квітня 2022 року - призупинення трудових відносин, з 28 квітня 2022 року по 18 травня 2022 року невідома причина, з 19 травня 2022 року по 30 червня 2022 року призупинення трудових відносин.

Матеріали справи не містять в собі доказів щодо призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 у вказаний в табелі обліку робочого часу період, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити законність нездійснення нарахувань заробітної плати працівнику з даних підстав.

Водночас, на час дії воєнного стану на підприємстві була видана постанова дирекції та профспілкового комітету АТ «Українські енергетичні машини» від 24 лютого 2022 року № 5/88 «Про роботу підприємства в період військового стану», в якій, зокрема, було зазначено: «заступнику генерального директора Бударіну О.С., головному бухгалтеру ОСОБА_2 на термін дії цієї постанови: забезпечити оплату праці працівників задіяних в роботі критичної інфраструктури підприємства, передбачивши доплату у розмірі 50 % від посадового окладу за фактично відпрацьований час; оплату праці інших працівників здійснювати згідно частини третьої статті 113 КЗпП Україниіз збереженням середнього заробітку».

Згідно довідки АТ «Українські енергетичні машини» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 2006,96 грн, розрахування якої здійснено на підставі окладу працівника у розмірі 46160,00 грн.

Оскільки відомості щодо задіяння позивача в роботі критичної інфраструктури підприємства відсутні, як відсутні й відомості щодо призупинення дії його трудового договору, то суд першої інстанції здійснив розрахунок заборгованості по заробітній платі, виходячи з відомостей, що надані відповідачем: борг підприємства станом на серпень 2022 року + оплата праці за період з квітня 2022 року по червень 2022 року із збереженням середнього заробітку позивача, - з чим погоджується й колегія суддів.

Що ж стосується вихідної допомоги, то статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38, 39) виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Суд першої інстанції, за відсутності колективного договору, обґрунтовано дійшов до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Розмір компенсації за невикористану відпустку місцевим судом був визначений з даних, які надані відповідачем довідки (т.1, а.с. 113), у якій, зокрема, зазначено, що борг підприємства на день звільнення 09 серпня 2022 року становить 123118,96 грн, у тому числі: нарахована компенсація за невикористану відпустку 29 календарних дні 40835,69 грн, вихідна допомога 46160,00 грн.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у поданій апеляційній скарзі відповідач прохав суд врахувати висновки, що викладені у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року при розгляді справи № 638/6555/22, а саме, що в умовах війни в діях АТ «Українські енергетичні машини» відсутні ознаки порушення трудового законодавства, в тому числі, в частині виплати заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так, частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення) - це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Недотримання хоча б однієї умови робить неможливим для суду застосування преюдиції, що особливо важливо, коли у справі беруть участь нові сторони.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не був учасником справи №638/6555/22, що перебувала на розгляді Дзержинського районного суду м. Харкова, то відповідно, обставини, що встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року не мають преюдиційного значення під час апеляційного перегляду рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року.

Колегія суддів наголошує, що цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Водночас, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 червня 2023 року було встановлено, що позов ОСОБА_1 місцевим судом задоволено частково, а саме щодо однієї вимоги немайнового характеру та вимоги майнового характеру у загальному розмірі 370983,12 грн (191667,43 + 138480,00 + 40835,69), відтак стягненню з АТ «Українські енергетичні машини» на користь держави підлягав судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4702,23 грн.

Враховуючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення від 04 квітня 2023 рокуОктябрським районним судом м. Полтави було допущено порушення норм процесуального права в частині розподілу судового збору, то колегія суддів вважає за потрібне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року в частині розподілу судового збору змінити, стягнувши із АТ «Українські енергетичні машини» на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 4702,23 грн замість 6687,03 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги відповідача по суті спору, а лише змінює судове рішення в частині стягнення судового збору за подачу позовної заяви в суді першої інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року в частині розподілу судового збору - змінити, стягнувши із акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 4702,23 грн замість 6687,03 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко