П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договорів, повернення коштів, стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 26 371 грн. заборгованості, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 449 грн. та індекс інфляції у розмірі 315 грн. 88 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір №53 від 13 грудня 2019 року з виготовлення та монтажу дверних блоків модель на чотири фільонки, під калівку з четвертиною, матеріал масив ясень, згідно специфікації. Замовник оплачує роботи виконавця на наступних умовах: аванс в сумі 50% - передоплати, доплата в сумі 20% проводиться протягом двох робочих днів після виготовлення. Остаточний розрахунок здійснюється після монтажу виробу (п.3.1 Договору). Згідно розділу 4 Договору вартість виготовлення складає 91 582 грн. На виконання вищевказаних положень договору ОСОБА_3 передала виконавцеві 13 грудня 2019 року аванс в сумі 46 078 грн. та 10 січня 2020 року аванс в сумі 19 133 грн. Акт прийому-передачі виконаних робіт було складено 03 лютого 2020 року та направлено на адресу замовника засобами поштового зв`язку. Виконавець належним чином виконав свої зобов`язання за вищезазначеним договором, виготовив, доставив та здійснив монтаж дверних блоків. Згідно умов договору замовник зобов`язувався передати остаточну оплату після монтажу виробу. Однак, після монтажу виробів замовник протягом декількох місяців зволікала з переданням оплати посилаючись на сильну зайнятість, остаточний розрахунок так і не провела, грошові кошти не передала на звернення жодним чином не реагувала. 23 квітня 2020 року та 25 травня 2020 року на адресу відповідача було направлено рекомендованим листом претензію про сплату заборгованості за виконані роботи, які відповідач отримала, що підтверджується даними сайту ПАТ «Укрпошта», однак дана претензія залишена без реагування. Відповідач не оплатила виконані позивачем роботи, обумовлені договором. Таким чином, відповідач не виконала свої зобов`язання у визначений в договорі строк, тому з неї на користь позивача підлягає стягненню 26 371 грн. заборгованості, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 449 грн., інфляційні втрати у розмірі 315,88 грн.

В листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом та просила розірвати договір №53 від 13 грудня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 ; розірвати договір № 55 від 16 грудня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 65 211 грн.- суму попередньої оплати за Договором № 53 від 13 грудня 2019 року, 23 444, 99 грн - пені за неналежне виконання договірних зобов`язань за Договором № 53 від 13 грудня 2019 року; 1 000 грн. - відшкодування збитків пов`язаних з демонтажем дверей; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 198 645 грн. - суму попередньої оплати за Договором № 55 від 16 грудня 2019 року, 68 827,44 грн. - пені за неналежне виконання договірних зобов`язань за Договором № 55 від 16 грудня 2019 року.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 грудня 2019 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 53 з виготовлення та монтажу дверних блоків модель на чотири фільонки, під калівку з четвертиною, матеріал масив ясень, згідно специфікації. З метою оплати конструкцій позивачем, відповідно до договору було сплачено 46 078 грн. та здійснено доплату в розмірі 19 133 грн. У період з 31 січня 2020 року по 01 лютого 2020 року виконавцем проведено роботи із часткового встановлення дверей з коробками на тимчасові кріплення (без жорсткої фіксації), без встановлення лиштв та без монтажу фурнітури. На наступний день після встановлення дверей з коробками замовником повідомлено виконавцю в телефонному режимі і шляхом направлення електронного повідомлення у Viber про наявність істотних недоліків у виготовлених виробах та неможливість їх використання за призначенням. В зв`язку з чим виконавець зняв одні двері зі склом, для фарбування, що на його думку повинно було усунути недоліки, однак результат здійсненого фарбування замовника не влаштував. Жодних актів приймання-передачі ОСОБА_3 не підписувала. 27 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність. 30 травня 2020 року позивач отримала претензію від 22 квітня 2020 року про сплату заборгованості за виконані роботи по договору у сумі 26 371 грн. 18 червня 2020 року представником ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 було направлено претензію з вимогою повернення сплаченої суми коштів, як попередню оплату за виконання договірних зобов`язань, однак, відповідь на вказану претензію не надано. ОСОБА_3 за допомогою іншої організації було здійснено делікатний демонтаж частково встановлених ОСОБА_1 дверних блоків, вартість якого склала 1 000 грн. На демонтаж дверних блоків завчасно повідомлений ОСОБА_1 не з`явився. ОСОБА_3 звертає увагу, що пункт 6.4. договору містить припис за яким передбачено, що у разі необґрунтованої відмови замовника від замовлення загальна сума замовлення повертається після реалізації виконавцем виготовленої продукції за виплатою 25% від загальної суми договору. Незважаючи на це ОСОБА_1 не було вчинено передбачених договором дій на повернення коштів не зважаючи на те, що він був повідомлений про відмову ОСОБА_3 від їх прийняття ще 02 лютого 2020 року та прийняте рішення про демонтаж шляхом направлення повідомлення, яке ОСОБА_1 отримано 12 серпня 2020 року. Крім того, між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 16 грудня 2019 року укладено договір №55 на виготовлення та монтаж дерев`яних конструкцій (сходини, площадки, щаблі та ін.). Відповідно до договору вартість робіт з урахуванням знижки складає 395 560 грн. та виконавець зобов`язується виготовити столярні вироби протягом 120 календарних днів з моменту передплати. 17 грудня 2019 року позивач сплатила виконавцю аванс у розмірі 198 645 грн. На день подання зустрічної позовної заяви виконавцем сходи не виготовлено та не встановлено. Надіслана на всі відомі адреси ОСОБА_1 претензія про розірвання Договору № 55 та повернення сплачених коштів у розмірі 198 645 грн., як попередньої оплати за виконання договірних зобов`язань, не була ним отримана, на день подання цієї зустрічної позовної заяви взяті ФОП ОСОБА_1 договірні зобов`язання не виконані, а відповідь на претензію ОСОБА_3 не надано.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 : 65 211 грн. - суму попередньої оплати за Договором № 53 від 13 грудня 2019 року; 23 444 грн. 99 коп. - пені за неналежне виконання договірних зобов`язань за Договором № 53 від 13 грудня 2019 року; 1000 грн. - відшкодування збитків пов`язаних з демонтажем дверей; 198 645 грн. - суму попередньої оплати за Договором № 55 від 16 грудня 2019 року; 68 827 грн. 44 коп. пені за неналежне виконання договірних зобов`язань за Договором № 55 від 16 грудня 2019 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставини, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач посилалась на те, що візуальний стан, а саме колір виготовлених та встановлених дверних комплектів її не задовольнив, оскільки він на її думку не відповідає зразку матеріалу, що був нею обраний та те, що позивачем здійснено тільки частковий монтаж готових виробів. При цьому, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували невідповідність кольору виготовлених дверей кольору, який нею був обраний, що позбавляє можливості підтвердити цей факт, а також факт тільки часткового монтажу готових виробів. Сторони в договорі обумовили характеристики дверей, які підлягали виготовленню, а саме: модель на чотири фільонки, під калівку з четвертиною, з матеріалу виконавця - масиву ясеня, у вартість не входить вартість дверних ручок та дверних замків, скло сатин бронза з малюнком на верх дверей з двох половин. У вартість входить фарбування дверей двокомпонентним поліуретановим лаком і тонування, ущільнювачі і петлі. При цьому, такі характеристики як колір виробу договором не визначено. Відтак, позивач виготовив, доставив та встановив дверні блоки у відповідності до обумовлених сторонами істотних умов договору на які погодились сторони, не здійснюючи жодних відступів. Разом з цим, відповідачка посилалась на ту обставину, що було здійснено лише часткове встановлення дверних блоків без усіх необхідних комплектуючих деталей, на підтвердження наведеного твердження відповідач посилалась на надані нею фото результатів виконаних робіт. Проте, надані фотографії елементів дверних комплектів не є належним доказом неналежного виконання роботи за договором з ФОП ОСОБА_1 , оскільки з таких фотографій неможливо встановити місце та дату їх виконання, неможливо встановити, що зображені в них елементи відносяться саме до дверних комплектів, що були встановлені відповідачу. Крім того, відповідач посилалась на наявність істотних недоліків у виготовлених виробах та неможливість їх використання за призначенням, про що нібито повідомляла позивача у телефонному режимі та шляхом направлення електронного повідомлення у месенджері Viber, що не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується належними доказами. Більше того, замовлення не може бути повернуте позивачу, оскільки протягом певного періоду часу перебувало у користуванні замовника, втратило свою новизну, колір та блиск, містить залишки монтажної піни, клею, цементу, кріпильних матеріалів, а отже його стан не відповідає тому, який існував на момент його передання відповідачу та свідчить про часткову втрату його ринкової вартості. Відтак, з матеріалів справи не вбачається доказів того, що від замовника на адресу виконавця надходило повідомлення про усунення дефектів виконаних робіт, а також того, що замовником були в повному обсязі оплачені роботи з усунення дефектів виконаних робіт, а також доказів несвоєчасного або неналежного виконання гарантійних зобов`язань виконавцем та в чому саме воно полягає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на аналогічні обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та вказує про те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції під час прийняття рішення було встановлено дійсні обставини справи та надано оцінку усім доказам, які подавалися до суду першої інстанції обома сторонами разом із заявами по суті справи та наявні в матеріалах цієї справи, а також правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин та не допущено порушення норм процесуального права, відповідно наявні правові підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково,виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір №53 від 13 грудня 2019 року з виготовлення та монтажу дверних блоків модель на чотири фільонки, під калівку з четвертиною, матеріал масив ясень, згідно специфікації (а.с. 11).

Відповідно до пункту 1.2 Договору сторони встановили, що Специфікація складена з урахуванням побажань «Замовника» та погоджена з «Виконавцем».

Відповідно до п. 2.2 Договору Виконавець гарантує належну якість виготовленого ним товару протягом гарантійного строку 24 місяці, з моменту виготовлення. Розділом 3 Договору встановлено умови оплати виконаних робіт: п.п. 3.1.1 - аванс в сумі 50% передплати; п.п. 3.1.2 - доплата в сумі 20% протягом двох робочих днів після виготовлення Дверних блоків; п.п. 3.1.3 - остаточний розрахунок здійснюється після монтажу Дверних блоків.

Згідно розділу 4 Договору вартість виготовлення складає 91 582 грн.

На виконання вищевказаних положень договору ОСОБА_3 передала виконавцеві 13 грудня 2019 аванс в сумі 46 078 грн. та 20 січня 2020 року аванс в сумі 19 133 грн. (а.с. 161).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний виготовити столярні вироби протягом 40 календарних днів з моменту передплати.

Згідно з пунктом 7.3 Договору передбачено, що вироби виготовляються з дерева вищого сорту без сучків і смоли вищої якості.

Пунктом 6.4 Договору передбачено «В разі необґрунтованої відмови Замовника від замовлення загальна сума замовлення повертається після реалізації виконавцем виготовленої продукції за вирахуванням 25% від загальної суми договору».

У період з 31 січня 2020 року по 01 лютого 2020 року виконавцем проведено роботи із встановлення дверей з коробками на тимчасові кріплення (без жорсткої фіксації), без встановлення лиштв та без монтажу фурнітури.

Акт прийому-передачі виконаних робіт було складено 03 лютого 2020 року та направлено на адресу Замовника засобами поштового зв`язку.

На наступний день після встановлення дверей з коробками замовником повідомлено виконавцю в телефонному режимі і шляхом направлення електронного повідомлення у Viber про наявність істотних недоліків у виготовлених виробах та неможливість їх використання за призначенням.

23 квітня 2020 року та 25 травня 2020 року на адресу відповідача позивачем було направлено рекомендованим листом претензію про сплату заборгованості за виконані роботи, які відповідач отримала.

18 червня 2020 року ОСОБА_1 , представником ОСОБА_3 адвокатом Нікітіним О.С., було направлено претензію про повернення сплачених коштів у розмірі 76 711 грн., яка не була отримана.

10 серпня 2020 року на адреси ОСОБА_1 було направлено лист-повідомлення про проведення демонтажних робіт щодо неякісних дверних блоків виготовлених ФОП ОСОБА_1 , та запропоновано позивачу прибути та забезпечити самостійний їх демонтаж, підписання акту про повернення неякісного товару, поставленого відповідно до договору №53 від 13 грудня 2019 року і вивезення їх з території домоволодіння ОСОБА_3 та використати на власний розсуд. Також, в листі - повідомленні містилося попередження, що в разі неприбуття за вказаною адресою дверні блоки будуть демонтовані замовником із залученням сторонньої організації та покладанням обов`язку на ОСОБА_1 про відшкодування витрат за демонтажні роботи.

ОСОБА_3 з іншою організацією було укладено договір, відповідно до якого 17 серпня 2020 року був здійснений делікатний демонтаж частково встановлених ОСОБА_1 дверних блоків. Умови договору передбачали максимальне збереження об`єкта демонтажу, для цього в договорі передбачено проведення фотографування дверних коробок і дверей до та після демонтажу, що підтверджується договором № 2/07-08-2020 «Про виконання робіт», фотокартками (а.с. 208-217), актом про виконання сторонами зобов`язань за договором від 07 серпня 2020 року №2/07-08-2020 (а.с. 218).

За виконання робіт з демонтажу дверей ОСОБА_3 було сплачено 1 000 грн. (а.с. 207).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 надіслано замовнику Акт прийому передачі та Акт звірки взаємних розрахунків вже після того, як ОСОБА_3 відмовилася від договору, при цьому, доказів виконання робіт та передачі їх замовнику в передбачені договором строки, матеріали даної справи не містять. Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що виконавцем не виконано взяті на себе зобов`язання щодо виготовлення та установлення дверних блоків відповідно до умов договору.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 525 - 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Забороняється одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз положень частини п`ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірвання договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

В силу ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим, а зобов`язання сторін за розірваним договором в силу ст. 653 Цивільного кодексу України припиняються.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Якщо ухилення замовника від прийняття виконаної роботи спричинило зміну строку здачі роботи, вважається, що право власності на виготовлену (перероблену) річ перейшло до замовника у момент, коли мало відбутися її передання.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 в частині розірвання договору №53 від 13 грудня 2019 року, стягнення сплаченої суми попередньої оплати у розмірі - 65 211 грн., пені за неналежне виконання договірних зобов`язань у розмірі - 23 444, 99 грн., відшкодування витрат за демонтаж неякісних дверей у розмірі - 1 000 грн. апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує про те, що між сторонами було укладено договір №53 від 13 грудня 2019 року з виготовлення та монтажу дверних блоків модель на чотири фільонки, під калівку з четвертиною, матеріал масив ясень, згідно специфікації.

Зазначає, що належним чином виконав свої зобов`язання за вищезазначеним договором, виготовив, доставив та здійснив монтаж дверних блоків. Згідно умов договору ОСОБА_3 зобов`язувалася передати остаточну оплату після монтажу виробу. Однак, після монтажу виробів ОСОБА_3 протягом декількох місяців зволікала з переданням оплати посилаючись на сильну зайнятість, остаточний розрахунок так і не провела, грошові кошти не передала, на звернення жодним чином не реагувала.

При цьому, наявні у матеріалах справи акти прийому передачі та звірки взаємних розрахунків (а.с.14-15) не містять підпису замовника, а також відмови від такого підпису.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_3 вказує про те, що у період з 31 січня 2020 року по 01 лютого 2020 року ОСОБА_4 дійсно виконав роботи щодо частково встановлення дверей.

Однак, після частково встановлення дверей ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_1 та повідомила про наявність істотних недоліків у виготовлених виробах, зокрема останні не відповідають ціновій категорії, погодженому зразку, кольору, не відповідна структура дерева, скло не відповідає загальноприйнятим стандартам і функціоналу дверей.

Оскільки ОСОБА_1 не усунув зазначені недоліки на вимогу ОСОБА_3 , остання прийняла рішення щодо розірвання договору та повернення сплачених нею коштів, внесених в якості попередньої оплати.

Разом з тим, зі змісту договору № 53 від 13 грудня 2019 року, укладеного між сторонами, не вбачається, що між сторонами були узгоджені будь-які зразки, вимоги до скла, кольору/тону дерева та структури фарбування.

Відтак, відмова ОСОБА_3 від виконання умов договору є необґрунтованою та безпідставною.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження неналежного виконання позивачем договору № 53 від 13 грудня 2019 року.

За таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відмова відповідача ОСОБА_3 від подальшого виконання договору та прийняття встановлених позивачем дверних блоків, ґрунтувалась на умовах, що не були визначені положеннями договору, а відтак була безпідставною, що за своєю суттю виключає можливість задоволення зустрічного позову в частині неналежного на її думку виконання позивачем договору № 53 від 13 грудня 2019 року.

Відповідно до п. 6.4. договору у випадку необґрунтованої відмови замовника від замовлення загальна сума замовлення повертається після реалізації виконавцем виготовленої продукції за виключенням 25% від загальної суми договору.

За змістом зазначеного пункту договору, замовник має право в будь-який час та з будь-яких підстав відмовитися від замовлення, що тягне за собою обов`язок виконавця повернути замовнику 75 % суми замовлення.

Такий обов`язок у виконавця виникає виключно після реалізації замовлення, від якого відмовилась замовник.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 1, 6 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Отже, за змістом укладеного між сторонами договору та вимог ст. 853 ЦК України, відповідач для реалізації свого права, визначеного п. 6.4 щодо повернення коштів, зобов`язана була дотримуватись вимог зазначеної статті закону, оглянути виготовлену продукції до її встановлення, забезпечивши позивачу можливість її реалізації іншій особі, шляхом збереження її товарного вигляду, а відтак і можливість повернення їй коштів після такої реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , зазначеної норми закону не дотрималася, маючи претензії до виготовлених позивачем дверних блоків, не заявила про це останньому, допустила позивача до встановлення виготовленої продукції на місце монтажу.

В результаті зазначених дій відповідача, позивач, на виконання умов договору здійснив монтаж дверних блоків в приміщенні відповідача в результаті чого втратив можливість їх реалізації іншій особі у відповідності до п. 6.4 договору, оскільки дверні блоки вже перебували у користуванні відповідача, в результаті встановлення втратили свою новизну, колір та блиск, містять залишки монтажної піни, клею, цементу, кріпильних матеріалів, а, отже, їх стан не відповідає тому, який існував на момент його передання відповідачу. Зазначені обставини не спростовані відповідачем.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав до повернення коштів відповідачу ОСОБА_3 немає.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відповідача за договором № 53 від 13 грудня 2019 року, апеляційний суд виходить з наступного.

Як було зазначено вище, за змістом пункту 6.4 укладеного позивачем договору, замовник має право в будь-який час та з будь-яких підстав відмовитися від замовлення, що тягне за собою обов`язок виконавця повернути замовнику 75 % суми замовлення.

Судом встановлено, що на виконання зазначеного пункту договору відповідач відмовилася від замовлення, що у відповідності до положень укладеного між сторонами договору унеможливлює право позивача вимагати від замовника подальше виконання умов договору та здійснення остаточної доплати у відповідності до п 3.1.3 договору № 53.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічного позову в частині, що ґрунтується на умовах договору № 53 від 13 грудня 2019 року та не обґрунтовано відмовив в задоволені позову ОСОБА_1 з підстав, які не підтверджуються наявними у справі доказами, а саме в зв`язку з неналежним виконання умов договору.

Вказані висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині вимог, що випливають з умов укладеного між сторонами договору № 53 від 13 грудня 2019 року та прийняття в цій частині постанови по суті позовних вимог за первісним позовом та вимог за зустрічним позовом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 в частині розірвання договору № 55 від 16 грудня 2019 року, стягнення сплаченої суми попередньої оплати у розмірі - 198 645 грн., пені за неналежне виконання договірних зобов`язань у розмірі - 68 827,44 грн. апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Як вбачається зі змісту первісної позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №53 від 13 грудня 2019 року.

Зі змісту зустрічних позовних вимог вбачається, що відповідач, серед іншого, просить розірвати договір № 55 від 16 грудня 2019 року та стягнути кошти саме за вказаним договором.

Отже, заявлені відповідачем вимоги, в частині що ґрунтуються на виконанні сторонами вимог договору № 55 від 16 грудня 2019 року за своєю суттю не є зустрічними по відношенню до вимог позивача про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_3 за не виконання умов договору № 53 від 13 грудня 2019 року.

Вказані вимоги не виникають з одних правовідносин, оскільки ґрунтуються на різних договорах. Крім того, задоволення зустрічного позову в частині договору № 55 від 16 грудня 2019 року не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

В даному випадку, в ході розгляду позовної заяви ОСОБА_1 відповідач, в частині що стосується договору № 55 від 16 грудня 2019 року заявила окремий позов, назвавши його зустрічним, та подала його в межах зазначеної справи.

Приймаючи до розгляду такі позовні вимоги відповідача, суд першої інстанції не звернув уваги, що вони не є зустрічними і їх слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.

Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі №570/5639/16-ц.

Встановивши, що зустрічна позовна заява в зазначеній частині подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 193 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був повернути таку заяву заявнику.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався, що фактично призвело до вирішення спору за заявою, яка не подавалась у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправомірне прийняття до розгляду та вирішення позовної вимоги відповідача, яка не є зустрічною, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з залишенням таких вимог без розгляду, що не позбавляє відповідача подати позовну заяву у вказаній частині в порядку визначеному ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 6 618 грн.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення апеляційної скарги (50%), то з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги, а саме у розмірі 3 309 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині розірвання договору № 53 від 13 грудня 2019 року, стягнення сплаченої суми попередньої оплати, пені за неналежне виконання договірних зобов`язань, витрат за демонтаж неякісних дверей відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині розірвання договору № 55 від 16 грудня 2019 року, стягнення сплаченої суми попередньої оплати у розмірі - 198 645 грн., пені за неналежне виконання договірних зобов`язань у розмірі - 68 827,44 грн. залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 3 309 (три тисячі триста дев`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.