Провадження № 2/369/2650/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/13480/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди спричиненої в результаті вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

30.12.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та судові витрати розмірі 3500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області винесено вирок стосовно ОСОБА_2 . Її визнано винною у кримінальному провадження за № 0000820 від 14.06.2022 року у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в результаті якого позивачу було нанесено тілесні ушкодження, що мало місце 13.06.2022 року близько 22 год. 30 хв. в АДРЕСА_2 .

В даному проваджені позивача визнано потерпілою від вчиненого злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 85/Д від 05.07.2022 року отримані Позивачем тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та перебуванням на лікуванні, період тимчасової непрацездатності становить: з 14.06. по 17.06. 2022 року, що підтверджується довідкою з місця роботи. Позивач працює бухгалтером в ТОВ «ТДП ПМК ( копія довідки № 1907/2022 від 19.07.2022 року.

Позивач вважає, що саме між неправомірними діями відповідача та заподіяними їй матеріальною і моральною шкодою, є безпосередній причинний зв`язок.

Вчиненням злочину позивачу було спричинено моральні та фізичні страждання, які виразилось у сильних душевних переживаннях, страхах, фізичному болю. У результаті заподіяних тілесних ушкоджень Позивач тимчасово втратила працездатність, що підтверджено довідкою, яку видав роботодавець.

Також позивач звертав увагу суду на те, що протягом перебування на лікарняному відповідач не брала участі у відшкодуванні витрат на лікування, а тому позивач вимушена була самостійно купувати ліки і сплачувати консультації лікарів.

Окрім того, позивач зазначає, що злочином їй було завдано моральних та фізичних страждань, через який вона перенесла значний фізичний біль від укусу собаки і від ударів відповідача, від отриманих тілесних ушкоджень, переживаючи за своє життя та здоров`я, чим окрім фізичної нестерпної болі, по всьому тілу, пережила великий стрес, який супроводжувався тривогою та безпомічністю, від тієї небезпеки, що загрожувала її здоров`ю і життю.

Характер отриманих тілесних ушкоджень заподіював постійний біль протягом лікування, а також продовжувався довгий час. В результаті цих отриманих травм відбулись вимушені зміни в житті позивача, пов`язані з обмеженням навантаження, під час ходьби, виконання домашньої роботи по кухні, зустрічей з друзями та близькими.

У зв`язку з цим, позивач фактично не могла жити нормальним повноцінним життям і працювати, отримуючи заробітну плату, натомість вимушена була істотно змінити звичний спосіб життя, бути лежачою з обмеженими можливостями пересування, не те щоб працювати і заробляти. Позивач знаходилася у стані постійного стресу та нервозності, порушився сон.

21.02.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі.

30.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

27.09.2023 року сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідач відзиву до суду не подала.

Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 12.07.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області винесено вирок стосовно ОСОБА_2 . Її визнано винною у кримінальному провадження за № 0000820 від 14.06.2022 року у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в результаті якого позивачу було нанесено тілесні ушкодження, що мало місце 13.06.2022 року близько 22 год. 30 хв. в АДРЕСА_2 .

В даному проваджені позивача визнано потерпілою від вчиненого злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 85/Д від 05.07.2022 року отримані Позивачем тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та перебуванням на лікуванні, період тимчасової непрацездатності становить: з 14.06. по 17.06. 2022 року, що підтверджується довідкою з місця роботи. Позивач працює бухгалтером в ТОВ «ТДП ПМК ( копія довідки № 1907/2022 від 19.07.2022 року.

Відповідно до статі 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статі 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статі 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, від 27.02.2009 року № 1 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З вище наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволеню.

Усі інші докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України професійна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу позивач надала копію договору про надання правничої допомоги від 20.07.2022 року, копію акту виконаних робіт від 22.08.2022 року та копію квитанції про оплату послуг.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи право суду зменшення розміру витрат на правничу допомогу лише за клопотанням іншої сторони, з яким до суду відповідач не звертався, суд не убачає підстав для відмови у стягненні таких витрат.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.09.2023 року.

Суддя А.В. Янченко