ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6837/23 Справа № 233/2654/22 Суддя у 1-й інстанції - Мартишев Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 233/2654/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Костянтинівської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Костянтинівської міської ради на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Мартишевим Т.О. у місті Костянтинівка Донецької області та повне судове рішення складено 16 травня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Костянтинівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення трудових відносин, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він працює в КП «СЕЗ» Костянтинівської міської ради на посаді начальника сантехдільниці з 01 липня 2015 року. З 24 лютого 2022 року у зв`язку із російським вторгненням в Україні введено воєнний стан. 27 травня 2022 року відповідачем було прийнято наказ № 105 про призупинення з позивачем, як з працівником, трудових відносин, з 30 травня 2022 року але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану, відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136. Цей наказ стосується лише трьох осіб, в тому числі позивача.

Позивач вважає, що зазначений наказ відповідача від 27 травня 2022 року незаконним, винесеним з порушенням норм трудового законодавства та таким, що підлягає скасуванню, оскільки оспорюваний ним наказ не містить усіх обов`язкових реквізитів та не містить інформацію про наявність перешкод у провадженні діяльності підприємства. Позивач, як працівник підприємства, бажає продовжувати роботу, а підприємство на теперішній час продовжує свою діяльність в повному обсязі. Усі працівники, в тому числі керівний склад підприємства, продовжують виконувати посадові обов`язки, отримують заробітну плату, на заробітну плату нараховуються внески та обов`язкові платежі до відповідних фондів. Відповідач продовжує набір працівників за трудовими договорами для виконання окремих видів робіт.

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Комунального підприємства «Служба Єдиного замовника» Костянтинівської міської Ради від 27 травня 2022 року № 105 про призупинення трудових відносин з позивачем ОСОБА_1 та зобов`язати Комунальне підприємство «Служба Єдиного замовника» Костянтинівської міської Ради нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 травня 2022 року по дату фактичного відновлення трудових відносин.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Комунального підприємства «Служба Єдиного замовника» Костянтинівської міської ради від 27 травня 2022 року № 105 «Про призупинення дії трудового договору» в частині оголошення призупиненими трудових відносин з ОСОБА_1 .

Зобов`язано Комунальне підприємство «Служба Єдиного замовника» Костянтинівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 30 травня 2022 року по 15 травня 2023 року включно в розмірі 84 363 гривні 69 копійок, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнуто з Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Костянтинівської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 1 816 гивень.

Зазначено, що рішення в частині стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що з позивачем призупинено трудові відносини внаслідок збройної агресії у відповідності із ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Апелянт зауважує на тому, що місце роботи позивача неодноразово піддавалося ракетним та бомбовим ударам, що унеможливило забезпечення працівникам безпечних умов роботи та стало підставою для призупинення дії трудового договору. Будівля за адресою: АДРЕСА_1 (юридична адреса відповідача) отримала значні пошкодження внаслідок неодноразового обстрілу та влучання снарядів. Сталої роботи підприємства з 24 лютого 2022 року не відбулося. Протягом останнього року підприємство відповідача перебуває у приміщеннях, які визначає міська військова адміністрація, виконуються вибірково аварійні та ремонтно-будівельні роботи працівниками, які згодні працювати в таких умовах та яких можна знайти у місті. Таким чином, не тільки безпека працівників є пріоритетом, але і неможливість організувати повноцінну роботу підприємства.

За таких обставин, наявність загрози для життя та здоров`я працівника, внаслідок чого роботодавець не має можливості гарантувати безпеку останнього, відсутність можливості виконувати вказану роботу дистанційно стали підставою для призупинення дії трудового договору з позивачем, навіть при наявності бажання позивача і далі продовжувати працювати на свій власний ризик.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з КП «СЕЗ» Костянтинівської міської ради, обіймає посаду начальника сантехдільниці з 01 липня 2015 року, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02 жовтня 1979 року.

Згідно довідки МСЕК серія 12 ААБ № 412835 від 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи загального захворювання, має протипоказання до важкої фізичної праці, роботи з рухомим механізмами, може працювати за фахом.

27 травня 2022 року директором КП «СЕЗ» Костянтинівської міської ради видано наказ № 105, згідно якого у зв`язку з введенням воєнного стану згідно п. 1 указу Президента України № 64/2022, від 24 лютого 2022 року та на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року - оголошено призупинення трудових відносин з трьома працівниками, у тому числі ОСОБА_1 відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136. Призупинення діє з 30 травня 2022 року, але не пізніше для припинення або скасування воєнного стану. В.о. інспектору з кадрів наказано ознайомити з цим наказом під підпис або засобами дистанційного зв`язку. Перепідпорядковано майстрів дільниць головному інженеру.

Встановлено, що на час розгляду цивільної справи КП «СЕЗ» Костянтинівської міської ради продовжує працювати, що вбачається з наявних у матеріалах справи відомостей та пояснень учасників справи.

Звертаючись до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення трудових відносин, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивач посилався на те, що наказ відповідача від 27 травня 2022 року № 105 «Про призупинення дії трудового договору» в частині оголошення призупиненими трудових відносин з ОСОБА_1 є незаконним, винесеним з порушенням норм трудового законодавства та таким, що підлягає скасуванню, оскільки оспорюваний ним наказ не містить усіх обов`язкових реквізитів та не містить інформацію про наявність перешкод у провадженні діяльності підприємства.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано беззаперечних доказів щодо абсолютної неможливості надати роботу працівнику та доказів, що працівник не може її виконувати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 квітня 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Воєнний стан введено на всій території України та його дію на теперішній час продовжено.

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

В указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

За умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

При цьому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в суді першої інстанції, та подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, відповідачем не надано беззаперечних доказів щодо абсолютної неможливості надати роботу працівнику та доказів, що працівник не може її виконувати.

Доводи відповідача щодо небезпеки працівників, руйнування будівлі за місцезнаходженням юридичної особи відповідача, неможливості організувати повноцінну роботу підприємства, вибірковий характер робіт, яке виконує підприємство, тощо, не підтверджені належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано беззаперечних доказів щодо абсолютної неможливості надати роботу працівнику та доказів, що працівник не може її виконувати у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що Верховний Суд в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22, провадження 61-283св23 дійшов висновку про те, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

У даній справі відповідачем не надано беззаперечних доказів щодо абсолютної неможливості надати роботу працівнику та доказів, що працівник не може її виконувати у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача, тому висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог позивача є обґрунтованим та узгоджується з судовою практикою Верховного Суду.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Костянтинівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: