Провадження № 2-н/201/341/2023
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

03 жовтня 2023р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки,

В С Т А Н О В И Л А:

27.09.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В.

Ознайомившись із заявою про видачу судового наказу та доданими до неї документами, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу про стягнення аліментів з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, а також у зв`язку з наявністю обставин, передбачених частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України в заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідно до пункту 4 частини 3 цієї статті до заяви додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підтвердження проживання малолітньої дитини разом з батьком, заявником наданий акт про фактичне проживання особи без реєстрації, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає ОСОБА_3 з ОСОБА_1 .

Проте, даний акт не може бути прийнятий судом до уваги як належний, допустимий та достатній доказ з наступних підстав.

За інформацією Єдиного державного демографічного реєстру малолітня ОСОБА_3 21.10.2015р. зареєстрована за однією адресою разом із матір`ю ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.07.2016р. з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь матері ОСОБА_2 та встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 .

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно відомості про власника квартири АДРЕСА_3 в реєстрах відсутні.

Доказів того, що дана квартири належить заявнику на праві власності або він винаймає її за договором найму не надано.

Мешканці квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , що підписали акт, не є власниками цих квартир, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Оскільки наявне рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , яке набрало законної сили та за даними Єдиного державного реєстру судових рішень не оскаржувалось в апеляційному порядку, цим рішенням встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, а також приймаючи до уваги, що зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання дитини є місце проживання її матері, вважаю поданий акт не є належним доказом фактичного проживання дитини з заявником, оскільки наявна в ньому інформація спростовується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності та рішенням суду.

Таким чином, з огляду на те, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав ( доказів його скасування або звільнення відповідача від сплати аліментів по цьому рішенню суду не надано), а також приймаючи до уваги, що заявником не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактичне проживання дитини разом із ним, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161, 163, 165, 186, 260, 353 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.