КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївнина заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 09 квітня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7065,94 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконував, у зв`язку із чим у нього станом на 23 серпня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 19747,10 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 5584,87 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3711,03 грн, заборгованості за комісією - 10451,20 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 19747,10 грн, яка складається з: 5584,87 грн - тіло кредиту, 3711,03 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 10451,20 грн - заборгованість за комісією, також позивач просив стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5584,87 грн, та судовий збір в розмірі 2481,00 грн, а всього 8065,87 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, заборгованості за пенею та задовольнити вимоги банку в цій частині.

Вважає, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, які чітко прописані в генеральній угоді, в тому числі щодо сплати процентів та штрафів, бази їх нарахування, способів сплати та строків.

Крім того, відповідач, підписавши генеральну угоду, особистим підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з умовами та правилами банківських послуг, а також отримав повну інформацію про умови кредитування.

Також скаржник посилається на практику Верховного Суду, в якій вказано, що саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Зазначає, що жодних доказів про те, що відповідачу не було надано банком інформації або надано недостовірну інформацію, встановлено не було, як і не було застосовано відповідну норму права.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також, те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, банком не надано доказів на обґрунтування позовних вимог про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Натомість суд вважав доведеним фактичне отримання та використання коштів, відтак дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів не погоджується висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банковських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 30 травня 2011 року (а.с.11).

Розмір кредитного ліміту змінювався, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с. 9).

Із довідки про надання кредитної картки НОМЕР_3 вбачається, що дата відкриття картки - 09 квітня 2013 року, термін дії картки - червень 2016 року, тип картки - «Універсальна» (а.с.10).

В матеріалах справи наявна генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 09 квітня 2013 року, яка підписана ОСОБА_1 та підтверджує отримання останнім кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7065,94 грн.

Відповідно до п.1.1. Генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості по договору, шляхом зменшення розміру заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме відсотки на 412,01 грн, комісію на 127,06 грн, пеню на 0 грн, штраф на 989,66 грн.

Згідно з п.1.1.2. заборгованість з дати підписання Генеральної угоди складає 8035,94 грн.

За змістом п.2.1. Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 7065,94 грн на строк 12 місяців з 09 квітня 2013 року по 30 квітня 2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 7065,94 грн в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,833 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 621,65 грн для погашення заборгованості по кредиту.

Згідно з п.2.9. Генеральної угоди процентна ставка по кредиту може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках у відповідності до Умов та Правил.

Пунктом 2.11. Генеральної угоди передбачено, що позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь-якому відкритому в банку рахунку відповідно до Умов та правил.

У Генеральній угоді позичальник вказав, що він ознайомився і згоден з Умовами і Правилами, своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Також позичальник вказав, що згоден, що ця Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами, Тарифами складає між ним і банком кредитний договір.

Позивачем до позовної заяви було додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Генеральною угодою у останнього перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23 серпня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 19747,10 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 5584,87 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3711,03 грн, заборгованості за комісією - 10451,20 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений ст. ст. 526, 1049 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позов лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, не звернув уваги на те, що п. 2.1. Генеральної угоди передбачено сплату відсотків в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 3711,03 грн за період з 09 квітня 2013 року по 23 серпня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ч. 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної ст.), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї ст.). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

За умовами Генеральної угоди сторони погодили, що дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 квітня 2014 року.

Відтак, у межах строку кредитування не пізніше 30 квітня 2014 року відповідач мала, зокрема, сплатити позивачу проценти.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що заборгованість за відсотками станом на 30 квітня 2014 року (дата закінчення терміну дії кредитного договору) становить 389,58 грн.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсотках у розмірі 389,58 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування.

При цьому, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 30 квітня 2014 року по 23 серпня 2022 року) слід відмовити.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Надані позивачем Правила та Умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк», відповідач прийняв запропоновані банком Умови та Правила.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

А відтак, є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, оскільки у Генеральній угоді та заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді стягнення заборгованості за комісією та її визначеного розміру.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом та стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 389,58 грн та судових витрат за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1141,25 грн.

Керуючись ст. ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом та в частині вирішення судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 389 (триста вісімдесят дев`ять) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1141 (одна тисяча сто сорок одна) гривня 25 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

АТ КБ «ПриватБанк», місце реєстрації: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код. , рах. № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана