Провадження № 2/761/9060/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкода, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 42849,12 грн., збитки у вигляді витрат на вимушену оренду транспортного засобу в сумі 21000,00 грн., моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 15000,00 грн., а також судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 28.03.2021 р. о 13 год. 36 хв. на вул.Дегтярівській в м.Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «Volvo V90 CC», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивачки, яка є його власником, що застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 156897а0к3, укладеного 18.12.2020 р. між СК «ARX» та позивачкою. Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 286/04-21, складеного 21.04.2021 р. ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивачки, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Volvo V90 CC», номерний знак НОМЕР_2 , становить 194214,64 грн., а величина втрати товарної вартості складає 42849,12 грн. За таких обставин, оскільки згідно умов договору добровільного страхування не передбачено відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу, позивачка вважає, що для повного відшкодування завданої шкоди на її користь з відповідача, як завдавача шкоди, необхідно стягнути шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу в сумі 42849,12 грн., збитки у вигляді витрат на вимушену оренду транспортного засобу в сумі 21000,00 грн., моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 15000,00 грн., а також судові витрати.

Заочним рішення від 18.01.2023 р. позов задоволено частково.

Ухвалою від 19.05.2023 р. задоволено заяву ОСОБА_2 , скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, з підстав викладених в позові.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, вважають безпідставними заявлені позивачкою вимоги про стягнення збитків у вигляді витрат на оренду транспортного засобу, при цьому зауважили, що витрати на професійну правничу допомогу є завищеними.

Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 28.03.2021 р. о 13 год. 36 хв. на вул.Дегтярівській в м.Києві мала місце ДТП за участю транспортного засобу марки «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «Volvo V90 CC», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивачки, яка є його власником, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 16.04.2021 р. у справі № 761/12304/21. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно положень ч.6 ст. 82 ЦПК України, вина відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб, та обставини даного ДТП не потребують доказування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

18.12.2020 р. між СК «ARX» (страховиком) та ОСОБА_1 (страхувальником та вигодонабувачем) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №156897а0к3, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «Volvo V90 CC», номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з п.29.4.12 вказаного договору страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування втрату товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 286/04-21, складеного 21.04.2021 р. ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивачки, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Volvo V90 CC», номерний знак НОМЕР_2 , становить 194214,64 грн., а величина втрати товарної вартості складає 42849,12 грн.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Тобто, за змістом вказаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Таким чином, економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що умовами договору добровільного страхування не передбачено відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу, а тому вважає, що вказана шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, тобто відповідачем.

Звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 286/04-21 від 21.04.2021 р. підтверджується, що величина втрати товарної вартості транспортного засобу становить 42849,12 грн.

Враховуючи, що позивачка, як власник пошкодженого у ДТП транспортного засобу, яка відбулась з вини відповідача, має право на відшкодування у повному обсязі завданої їй шкоди, при цьому відшкодування втрати товарної вартості транспортного засобу, яка у томі числі є складовою завданої позивачці шкоди, страховиком не здійснюється, а тому відповідно вона підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, тобто відповідачем, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду у вигляді втрати товарної вартості її транспортного засобу в сумі 42849,12 грн.

Щодо вимог про стягнення збитків у вигляді витрат на вимушену оренду транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Як зазначає позивачка, внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, вона на час його ремонту була вимушена взяти в оренду в період з 15.04.2021 р. по 16.05.2021 р. інший транспортний засіб тієї ж самої марки та класу, за яку сплатила 21000,00 грн., що підтверджується копією договору оренди транспортного засобу «Volvo XC40» № 150421/3 від 15.04.2021 р., дорученням на право користування вказаним транспортним засобом від 15.04.2021 р., рахунком на оплату № 340 від 15.04.2021 р., фіскальним чеком № 8079 від 15.04.2021 р., актом наданих послуг № 503 від 16.05.2021 р., актом прийому-передачі підмінного авто № 2 від 16.05.2021 р., квитанцією № 29XK-4AH9-HK2A-C1E4 від 17.05.2021 р.

Разом з тим, відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з договору № 150421/3 від 15.04.2021 р., укладеному між позивачкою та ТОВ «Віннер Автомотів», за яким, як зазначає позивачка, вона орендувала в період з 15.04.2021 р. по 16.05.2021 р. інший транспортний засіб у зв`язку з пошкодженням з вини відповідача її власного транспортного засобу, сплативши за оренду 21000,00 грн., цей договір укладений в простій письмовій формі без посвідчення нотаріусом.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, оскільки договір за яким позивачка орендувала транспортний засіб, та на підставі якого вона просить стягнути з відповідача витрати на оренду транспортного засобу, не посвідчений нотаріально, а відповідно до вимог закону недотримання нотаріальної форми посвідчення правочину щодо якого в законі зазначено обов`язкову умову його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку про нікчемність цього правочину (ч.1 ст. 209, ст. 215, ч.1 ст. 220 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в силу положень ст. 77 ЦПК України, договір оренди транспортного засобу, на який посилається сторона позивачки, не є належним та допустимим доказом у справі, а доводи позивачки у цій частині є неспроможними.

Враховуючи вказане, вимога позивачки про стягнення збитків у вигляді витрат на вимушену оренду транспортного засобу задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Таким чином, оскільки внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, було пошкоджено власність позивачки, засіб пересування, який використовувався щоденно в її інтересах, у зв`язку з чим позивачка була тривалий час позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені її життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту транспортного засобу вимагало значних додаткових зусиль та часу, суд, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, вважає, що позивачці було завдано моральну шкоду, яку з врахуванням обставин справи та тривалості порушеного права, визначає в розмірі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги, а також факту її оплати, позивачкою подано до суду договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанцію, відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 14000,00 грн.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачкою сума є надмірною та неспівмірною з реальним обсягом наданої їй професійної правничої допомоги в суді, витраченим часом на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що розмір реальних витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 10000,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені витрати по сплаті судового бору в сумі 908,00 грн.

Отже, всього з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 53757,12 грн. (42849,12 грн. + 10000,00 грн. + 908,00 грн.), а також на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53757 (п`ятдесят три тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 12 коп., з яких: 42849 (сорок дві тисячі вісімсот сорок дев`ять) грн. 12 коп. - матеріальна шкода; 10908 (десять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. - судові витрати, а також стягнути на відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: