Справа № 286/693/22
У Х В А Л А

28.09.2023 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Вачко В.І.,

з секретарем судового засідання Деменчуком О.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі 1. ОСОБА_1 та 2. ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Лабик Руслан Романович, повноваження якого підтверджуються ордером та договорами про надання правничої допомоги позивачам, звернулися в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в сумі 240 000 грн., в якому просять стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів: по 30000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті дочки, по 90000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в особі дочки, а також стягнути 60 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, розподіливши її стягнення з відповідача по 30000 грн. на користь кожного з позивачів, мотивуючи тим, що позивачі, як батьки загиблої внаслідок ДТП потерпілої мають право на отримання страхового відшкодування.

Ухвалою суду від 15.06.2022 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено підготовче судове засідання. Проведення підготовчого судового засідання відкладалося з різних причин, що відображено в ухвалах суду від 28.07.2022 року, від 01.11.2022 року, від 03.05.2023 року, від 06.06.2023 року, а також протокольними ухвалами оголошувалася перерва: 08.12.2022 року до 02.02.2023 року, до 16.03.2023 року, до 03.05.2023 року. Ухвалою суду від 14.07.2023 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд справи на 28.09.2023 року.

В межах встановленого судом строку відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. Також подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу і заяву про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Ухвалою суду від 03.05.2023 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Страхова група «ТАС» про залишення позову без розгляду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , мешканку АДРЕСА_1 , яка є керівником ГО «Моя надія» (м.Київ, провулок Брест-Литовський, 6/10, кв.40), зобов`язано її подати суду письмові пояснення щодо позову.

Третя особа ОСОБА_3 вимог ухвали суду не виконала, пояснень щодо позову суду не надала.

В судове засідання по розгляду справи по суті 28.09.2023 року належно повідомлені сторони та третя особа не прибули. В ході підготовчого провадження позивачі та їх представник позов підтримали. 28.09.2023 року від представника позивачів надійшло клопотання, в якому він просить розгляд справи провести за відсутності позивачів та їх представника і стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу: на користь позивача 1 - 25 500 грн., на користь позивача 2 - 25 500 грн. згідно з доданим до цього клопотання детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги позивачам на загальну суму 51 000 грн. При цьому необхідність покладення витрат на професійну правничу допомогу для позивачів на відповідача в повному обсязі обґрунтовується тим, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача і не бажання його вирішити спір досудово, а також тим, що відповідач виплатив позивачам страхове відшкодування після подання позову в суд, при цьому представник відповідача жодного разу не з`явився в судове засідання і не сприяв встановленню обставин справи щодо встановлення особи, яка відкрила банківські рахунки на ім`я позивачів, на які було перераховано страхове відшкодування, та способу отримання інформації про ці рахунки відповідачем, внаслідок чого розгляд справи затягнувся на більше ніж один рік, що в свою чергу збільшило обсяг правової допомоги позивачам та її розмір, тобто поведінка відповідача під час судового провадження призвела до затягування розгляду справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.12.2020 року близько 01.35 год. за адресою Житомирська область, Овруцький район, с.Велика Чернігівка, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Audi80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, допустив зіткнення із перешкодою, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило її смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачі ОСОБА_1 , 1960 року народження, та ОСОБА_2 , 1957 року народження, є батьками загиблої внаслідок ДТП ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 28.12.2021 року, який залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду та набрало законної сили 18.04.2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок якого загинула ОСОБА_5 , і призначено йому покарання за цим законом, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 150 000 грн. моральної шкоди.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки Audi80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО6379361 від 12.03.2020 року.

25.08.2021 року представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та 31.08.2021 року звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування, а саме: 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, належної позивачу 1, 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, належної позивачу 2, 90 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, належної позивачу 1, 90 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, належної позивачу 2.

Необхідні документи, зокрема повідомлення про подію, заяви про виплату страхового відшкодування, довіреності на отримання відшкодування, акти про засвідчення факту перебування на утриманні позивачів, засвідчені свідоцтво про смерть, свідоцтво про народження та довідку про причину смерті, відповідач отримав 06.09.2021 року і згідно з отриманими документами 08.09.2021 року відповідачем відносно ДТП заведено страхову справу № 82997/34/2021/53.

09.09.2021 року відповідач повідомив представника позивача про те, що заяву з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про припинення розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.

Оскільки відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, позивачі 13.05.2022 року звернулися в суд з позовом про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілої.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п.23.1 ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з ст.27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.(п.27.1). Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. (п.27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. (п.27.3). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. (п.27.4). Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. (п.27.5).

Після подання позову в суд 02.06.2022 року відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачам належного страхового відшкодування і 20.06.2023 року між сторонами у справі укладено два договори про припинення зобов`язання за угодою сторін, згідно з якими за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО6379361 від 12.03.2020 року страховик гарантував, що перерахує страхове відшкодування на банківські рахунки позивачів, а саме: позивачу 1 ОСОБА_1 - моральної шкоди 25 500 грн., позивачу 2 ОСОБА_2 - моральної шкоди 6 мзп, втрат по встановленню пам`ятника 12 мпз, витрат по втраті годувальника, а всього 195 500 грн. При цьому сторони дійшли згоди, що з моменту належного виконання страховиком цих договорів, зобов`язання страховика по полісу в частині виплати визначених у цих договорах розміру страхового відшкодування припиняється за угодою сторін шляхом виконання, а потерпілі заявляють, що з моменту належного виконання страховиком цих договорів не матимуть жодних майнових претензій до страховика з приводу розміру та видів страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, та інших виплат по полісу.

Після пред`явлення позову в суд і відкриття провадження у справі 24.06.2022 року відповідачем на виконання згаданих вище договорів про припинення зобов`язання за угодою сторін від 20.06.2022 року двома платіжними дорученнями перераховано на два рахунки в АТ „Райффайзен Банк" належне позивачам страхове відшкодування по полісу АО6379361 від 12.03.2020 року в загальній сумі 221 000 грн., а саме: на користь позивача 1 - 25 500 грн., на користь позивача 2 - 195 500 грн.

Вказаних фактів і обставин щодо виплати страхового відшкодування та припинення зобов`язань між сторонами їх виконанням позивачами не спростовано. Хоча на стадії підготовчого провадження позивачі стверджували, що безпосередньо сум страхового відшкодування вони не отримали, так як банківські рахунки, на які відповідачем перераховано страхове відшкодування, відкриті від імені позивачів третьою особою ОСОБА_3 , яка по дорученню отримала від ПАТ «Страхова група «ТАС» страхові виплати, належні ОСОБА_1 . Як вбачається з матеріалів перевірки ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, проведеної за зверненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 , яка є керівником ГО «Моя надія» (м.Київ, провулок Брест-Литовський, 6/10, кв.40), остання отримала належні позивачам кошти страхового відшкодування, які є предметом цього спору. Відтак, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вправі звернутися з позовом до ОСОБА_3 про стягнення отриманих нею коштів належного їм страхового відшкодування. При цьому в клопотанні про розгляд справи без участі позивачів і їх представника та стягненні з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, адресованому суду 28.09.2023 року, сторона позивачів не зазначила, що підтримує позовні вимоги і таки визнала факт виплати відповідачем позивачам страхового відшкодування, що є предметом спору.

Відтак, на момент звернення з позовом до суду і відкриття провадження у справі предмет спору між страховиком та потерпілими існував, але на момент розгляду і вирішення справи предмет спору відсутній. Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно з ч.2 ст.255 ЦПК України суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч.3 ст.142 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір", заявили про присудження стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч.2) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.3) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч.4) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5) Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.6).

Відповідно до ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто за змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі скористалися правничою допомогою та в підтвердження цих витрат додали до позову копії договорів про надання професійної (правничої) правової допомоги від 10.08.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП „Автопоміч" та кожним з позивачів, замовлення на надання професійної правничої допомоги 01.02.2022 року, а також заявили в позові про орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу позивачам в загальній сумі 60 000 грн.

В свою чергу 28.06.2022 року відповідач заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з мотивів того, що позивачами безпідставно та необґрунтовано встановлено вартість правничої допомоги в розмірі 60 000 грн.

28.09.2023 року представником позивачів у відповідності до вимог ч.3 ст.137 ЦПК України подано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги на загальну суму 51 000 грн.

У заявленому 28.09.2023 року представником позивача клопотанні сторона позивачів просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 51 000 грн., з них на користь позивача 1 - 25 500 грн., на користь позивача 2 - 25 500 грн. згідно з доданим до цього клопотання детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги позивачам на суму 51 000 грн. При цьому наведені в клопотанні доводи в обґрунтування необхідності покладення витрат на професійну правничу допомогу для позивачів на відповідача в повному обсязі заслуговують на увагу, оскільки саме поведінка відповідача під час судового провадження призвела до затягування розгляду справи. Так, спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача і не бажання його вирішити спір досудово. Відповідач виплатив позивачам страхове відшкодування після пред`явлення позову в суд і відкриття провадження у справі. При цьому, відповідач, не зважаючи на неодноразові судові виклики, не забезпечував явки свого представника в судові засідання і про поважність причин неявки не повідомляв та не сприяв встановленню обставин справи, зокрема щодо встановлення особи, яка відкрила банківські рахунки на ім`я позивачів, на які було перераховано страхове відшкодування, та способу отримання інформації про ці рахунки відповідачем, внаслідок чого розгляд справи затягнувся понад рік, що в свою чергу збільшило обсяг правової допомоги позивачам та її розмір.

У відповідності до п.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з п.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Надаючи оцінку наданим сторонами доказам, суд вважає, що стороною позивачів доведено обставини отримання позивачами професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат на яку є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням складності справи та значення її для позивачів, а відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, відтак його клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

За наведеного, виходячи з обґрунтованості заявлених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та врахувавши, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача і саме поведінка відповідача під час судового провадження призвела до затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів 51 000 грн. витрат на правничу допомогу, розподіливши їх суму порівно кожному з позивачів.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за подання до суду позову майнового характеру в цій справі в сумі 2400 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір", витрати по сплаті судового збору на відповідача не покладаються.

Тому керуючись ст.ст.133, 137, 141, 142, 255, 260, 261, 353, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцеві положення, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», , проспект Перемоги, 65, м.Київ, 03117, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , витрати на правничу допомогу в сумі 25 500 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», , проспект Перемоги, 65, м.Київ, 03117, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , витрати на правничу допомогу в сумі 25 500 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя В. І. Вачко