КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/110/23 Головуючий у суді І інстанції: Пінкевич Н.С.
провадження №22-ц/824/9979/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Офіс Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він з 01 лютого 2013 року був призначений на посаду державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області. На підставі заяви ОСОБА_2 26 липня 2013 року СУ ГУ МВС України в Київській області було розпочато досудове розслідування і того ж дня його було затримано при виході з закладу громадського харчування та в подальшому вчинялись дії (щодо його цинічного затримання, тримання під вартою, несвоєчасне призначення захисника, тримання в кайданках, неправомірне подання клопотань про тримання під вартою, тощо), що грубо порушують норми процесуального закону та його права. Сам факт знаходження його під кримінальним переслідуванням та факт обрання відносно нього запобіжного заходу мали стресові наслідки, він вимушений був захищатись від пред`явленого обвинувачення, що привело до душевних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, моральні страждання та переживання. З ним разом нервувала і його вагітна дружина. Внаслідок необґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину за ч.4 ст.368 КК України завдало душевних страждань, погіршились стосунки з оточуючими людьми, колегами по роботі, керівництвом. Участь у слідчих та судових діях завдало шкоду його діловій репутації та він вимушено написав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням. Всі його клопотання до слідчого, в тому числі ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, повернення особистого майна, перевищення службових повноважень, скарги до Генеральної прокуратури України, ігнорувались. Саме досудове розслідування проводилось з грубим порушенням кримінального процесуального закону. Справа довгий час перебувала на судовому розгляді та ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року вирок районного суду скасований, закрито кримінальне провадження за ч.2 ст.368 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді та вичерпання можливості їх отримання.

Вказав, що період його перебування під слідством становить 09 років 08 днів. Протягом всього цього періоду він вимушений був приймати участь в слідчих діях та судових засіданнях, витрачати час та кошти, що вимагало від нього додаткових зусиль, необхідних для організації життя та виховання двох малолітніх дітей. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 1 500 000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 20 000 грн, що витрачені на листування, прибуття до органу, що здійснює досудове розслідування, до судів.

На підставі викладеного просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти в розмірі 1 500 000 грн грошової компенсації моральної шкоди. Також просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти в сумі 20000 грн в рахунок витрат, пов`язаних з листуванням та прибуттям до органу, що здійснює досудове розслідування, та до суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 900 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник Офісу Генерального прокурора - прокурор Стрільчук Людмила Михайлівна подала апеляційну скаргу, в якій просила його змінити в частині присудженої суми завданої моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суму відшкодування має бути обгрунтовано судом при ухваленні рішенням з посиланням на докази та фактичні обставини справи, а також наведено відповідні розрахунки. Однак у оскаржуваному рішення суд належним чином не обгрунтував стягнення моральної шкоди у розмірі 900 000 грн і не навів відповідних розрахунків, доказів та мотивів, з яких виходив, в частині розміру саме такого стягнення.

Вказувала, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення лише обмежився висновком про те, що на час затримання позивача, його дружина була вагітна. Проте, доводів, які б підтверджували необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі 900000 грн, судом в ухваленому рішення не наведено.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта посилалась на ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. На думку Офісу Генерального прокурора Києво-Святошинського районний суд Київської області у прийнятому рішенні від 12.04.2023 року безпідставно визначив суму моральної шкоди на 175 000 грн більше ніж мінімально визначена ст. 13 вказано закону.

Представник апелянта вважає, що враховуючи те, що позивачем не зазначено конкретних обставин, які б давали підстави для збільшення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, підстави для задоволення судом вимог про стягнення моральної шкоди на його користь у розмірі 900 000 грн відсутні.

Тому представник апелянта вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині присудженого розміру моральної шкоди, зокрема, сума відшкодування підлягає зменшенню.

06 червня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшли пояснення позивача ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу представника Офісу Генерального прокурора України - Стрільчук Л.М. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 190-196 том 2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням дев`ять років, у зв`язку із цим йому завдано моральної шкоди, розмір якої слід визначити з урахуванням його доведеності позивачем, заявлених ним вимог та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, тому моральну шкоду суд визначає в розмірі 900000 грн, оскільки позивачем доведено негативний вплив неправомірних дій зазначених органів на його фізичний та психологічний стан, шкоду його діловій репутації. Зазначене на переконання суду першої інстанції дає можливість збільшенню розміру гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимог стосовно стягнення 20000 грн на відшкодування матеріальної шкоди за листування та прибуття на виклики до органів досудового розслідування та суду, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів понесених витрат у заявленому розмірі. Суд першої інстанції вважав, що подання повісток про виклик, копій скарг, заяв, звернень не є належними та допустимими доказами на підтвердження понесених матеріальних витрат.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди передбачено тільки у випадках визнання особи невинуватою або якщо справу закрито з реабілітуючих підстав.

Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто, право на відшкодування виникає в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2022 року у справі № 185/2979/20.

Встановлено, що за заявою ОСОБА_2 26 липня 2013 року було розпочате досудове розслідування кримінального провадження №0000236 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, СУ ГУМВС України в Київській області (т.1 а.с.23-38).

01 серпня 2013 року старшим слідчим В.В. Загамула проведено обшук автомобіля Mercedes S500, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.39-47).

01 серпня 2013 року СУ ГУМВС України в Київській області затримано ОСОБА_1 , як особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т.1 а.с.48-52).

02 серпня 2013 проведено огляд службового кабінету ОСОБА_1 (т.1 а.с.53-57).

02 серпня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру (т.1 а.с.63-67).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 02 серпня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 15 серпня 2013 року у задоволенні клопотанням старшого слідчого СУ ГУМВС України в Київській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави (т.1 а.с.68-82).

05 вересня 2013 року підготовлено клопотання про відсторонення ОСОБА_1 від посади державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області (т.1 а.с.83-89), також проводились інші слідчі, негласні слідчі дії (т.1 а.с.91-95, 172).

Під час досудового розслідування ОСОБА_1 подавав численні клопотання, заяви на свій захист, у задоволенні яких відмовлялись постановами слідчого, направлялись скарги до прокуратури, скарги до слідчого судді (т.1 а.с.96-155, 165).

За клопотанням слідчого, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 26 вересня 2013 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 : автомобіль, грошові кошти та мобільний телефон (т.1 а.с.166-171).

30 вересня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру (т.1 а.с.156-164).

Після завершення досудового розслідування ОСОБА_1 було вручено обвинувальний акт 11 жовтня 2013 року (т.1 а.с.173-182).

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції до змін від 13.05.2014) і призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави на строк 3 (три) роки, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року вирок скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, і призначено йому покарання у виді 1500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. в дохід держави з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки. Застосований до ОСОБА_1 ухвалою від 15.08.2013 року колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у виді застави розміром 91760 грн, які внесені: 57350 грн на рахунок Шевченківського районного суду м. Києва по квитанції від 06.08.2013 року та 34410 грн, які внесені по квитанції № 170053457 від 19.08.2013 року на розрахунковий рахунок Апеляційного суду м. Києва - скасовано, повернувши суму застави ОСОБА_1 . Вирішено щодо речових доказів, скасовано арешт з майна ОСОБА_1 ..

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року вирок районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 09 лютого 2017 року ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2019 року ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року вирок районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року вирок скасовано на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді і вичерпанням можливостей їх отримання. Запобіжні заходи скасовані, застава повернута, вирішено питання речових доказів, скасовано арешт з майна.

Позивач у позовній заяві посилався на страждання яких він зазнав під час затримання та під час проведення слідчих дій та в подальшому ці незаконні дії вплинули та порушили його звичайний спосіб жити, він був вимушений звільнитися з роботи. На його скарги не реагували, постійно порушували його права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що позивач незаконно перебував під слідством і судом, у зв`язку з чим йому завдано моральної шкоди, розмір якої визначено з урахуванням перебуванням позивача під кримінальним переслідуванням 108 місяців і 2 календарні дні (з 02.08.2013 року по 04.08.2022 року).

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, судом з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме негативні наслідки, яких зазнав позивач у зв`язку із незаконним кримінальним переслідуванням протягом тривалого часу, що включає в себе моральну шкоду, завдану як незаконними обшуками, арештами майна, так і незаконним обранням відносно нього запобіжних заходів.

Суд першої інстанції також вірно врахував ті обставини, що за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, на час затримання дружина ОСОБА_3 (дружина позивача) була вагітна, 25 тижнів (що підтверджується довідкою Київського міського пологового будинку №3, т.1 а.с.90), подання заяви про звільнення з посади державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції (т.1 а.с.22, 87-89).

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно збільшив розмір відшкодування моральної шкоди відносно гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування, оскільки врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки враховуючи тривалість перебування позивача під слідством і судом, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення моральної шкоди у розмірі 900 000 грн, визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та з урахуванням всіх обставин справи і не є завищеним.

Суд апеляційної інстанції зазначає також те, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається із врахуванням встановлених обставин у кожній справі індивідуально. Принципове значення у таких категоріях справ має те, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої особі внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, як визначено законом. Обмеження щодо граничного розміру можливого відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством та судом законом не встановлено. Тому доводи апеляційної скарги в частині розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди заявника з висновками суду та пов`язані з переоцінкою судом доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваному рішення суду першої інстанції доводів які б підтверджували необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі 900000 грн судом не наведено, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції в рішенні зазначив, що позивачем доведено негативний вплив неправомірних дій зазначених органів на його фізичний та психологічний стан, шкоду його діловій репутація, що в свою чергу дає можливість збільшенню розміру гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що немайнові права позивача були порушені відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст.23, 1167, 1176 ЦК України, та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «29» вересня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник