Постанова

Іменем України

27 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 501/3560/19

провадження № 61-9622св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глазов Олексій Олегович, на постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Комлевої О. С., Сєвєрової Є. С., Цюри Т. В., від 24 травня 2023 року.

Зміст позовної заяви, зустрічної позовної заяви та їх обґрунтування

1. У жовтні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором підряду у розмірі 96 363 дол. США, що еквівалентно 2 374 493,43 грн.

2. На обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначав, що 16 липня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір підряду №07/16 на проведення будівельних робіт щодо будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого він зобов`язався у встановлений договором строк виконати за завданням відповідача роботи з будівництва каркасу приватного будинку, а також додаткові роботи за погодженням сторін, а відповідач зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

3. На виконання умов договору підряду ним були виконані відповідні будівельні роботи з будівництва каркасу приватного будинку по АДРЕСА_1 .

4. Згідно з актом виконаних робіт станом на 08 липня 2019 року загальна сума виконаних робіт склала 96 363,00 дол. США, які відповідач відмовляється сплачувати.

5. Ураховуючи наведене, ФОП ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість

за договором підряду № 07/16 від 16 липня 2018 року в розмірі

96 363,00 дол. США, що станом на 07 жовтня 2019 року еквівалентно

2 374 493,43 грн.

6. У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом доФОП ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 526 159,13 грн.

7. На обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_2 зазначив, що в липні 2018 року між ним та ФОП ОСОБА_1 в усній формі був укладений договір підряду на будівництво каркасу приватного житлового будинку, за яким 10 липня 2018 року на прохання підрядника, для можливості розпочати виконання договору та будівельних робіт, ним в якості авансу були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 1 151,63 дол. США.

8. Замовник та підрядник надали укладеному раніше правочину письмову форму шляхом підписання договору підряду №07/16 на проведення будівельних робіт на загальну суму 93 000,00 дол. США.

9. Згідно з пунктом 6.1 договору підрядник розпочинає виконання робіт протягом п`яти робочих днів з моменту отримання авансового платежу від замовника, вказаного у пункті 5.1 договору.

10. Крім того, положеннями пункту 5.1 було передбачено, що авансовий платіж в розмірі частини вартості матеріалів, а саме 15 000,00 дол. США по курсу НБУ на день платежу, передається замовником підряднику у день підписання договору сторонами.

11. Позивач за зустрічним позовом зазначав, що вказаний авансовий платіж тa майже всі наступні платежі здійснювались ним за договором в порядку попередньої (авансової) плати підряднику за роботи і матеріали - у готівковій формі, оскільки підрядник виявив намір отримувати оплату саме таким чином.

12. 05 жовтня 2018 року між ним та підрядником був підписаний акт виконаних робіт №1 (улаштування фундаменту) на загальну суму 21 633,00 дол. США та відомість використаних матеріалів до акту №1 на загальну суму 22 871,00 дол. США.

13. 06 жовтня 2018 року підрядник зі своєї електронної адреси надіслав на його електронну адресу лист, в якому визначив стан розрахунків між сторонами та підтвердив, що станом на 05 жовтня 2018 року ним, як замовником, було виплачено підряднику 32 652,00 дол. США за виконані роботи по договору.

14. 21 грудня 2018 року підрядник зі своєї електронної адреси надіслав на його електронну адресу лист, в якому повідомив стан розрахунків між сторонами і підтвердив, що станом на 10 грудня 2018 року ним, як замовником, було виплачено 82 852,00 дол. США за матеріали та виконані роботи по договору.

15. Після підписання сторонами та оплати ним робіт та матеріалів згідно з актом № 1 від 05 жовтня 2018 року, підрядник жодного разу не звертався до нього з належним чином оформленими з його боку актами виконання наступних обсягів робіт.

16. Водночас, 08 травня 2019 року він сплатив на користь підрядника 53 100,00 грн, а 04 червня 2019 року - 13 500,00 грн, що підтверджується квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк».

17. 03 серпня 2019 року підрядник своїм черговим електронним листом, направленим на його адресу, підтвердив, що станом на 03 серпня 2019 року ним, як замовником, було сплачено підряднику 108 833,00 дол. США.

18. Однак, 10 серпня 2019 року він отримав претензію підрядника від 08 серпня 2019 року з вимогами про сплату заборгованості за виконані будівельні роботи на загальну суму 96 363,00 дол. США, до якої був доданий акт виконаних робіт №1 та відомість про використані матеріали.

19. Позивач за зустрічним позовом повідомляв, що 09 серпня 2019 року він направив на адресу підрядника відповідь на претензію, що підтверджується квитанціями поштового відділення (додаються), однак лист був повернутий йому з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

20. Посилався на те, що у нього, як замовника, було багато зауважень до якості виконаних робіт та кількості використаних матеріалів, а тому він вважає складений позивачем акт недійсним, а його відмову від підписання акта обґрунтованою та мотивованою.

21. Крім того, зазначав про порушення підрядником строків виконання робіт, у зв`язку із чим з останнього підлягає стягненню пеня за період прострочення з 17 листопада 2018 року по 17 травня 2019 року.

22. Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з

ФОП ОСОБА_1 на його користь надмірно сплачені за договором підряду грошові кошти в розмірі 301 695,30 грн, пеню за прострочення виконання робіт в розмірі 224 463,83 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

23. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада

2020 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором підряду № 07/16 від 16 липня 2018 року у розмірі

96 363,00 дол. США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

24. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за договором підряду №07/16 від 16 липня 2018 року, що підтверджується не підписанням ним акту виконаних робіт, а також відсутністю відповіді на претензію та заперечень на акт виконаних робіт. Суд вважав надані відповідачем квитанції про переказ особистих коштів від імені ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 неналежними доказами на підтвердження факту сплати коштів за виконані роботи та витрачені матеріали відповідно до умов договору підряду №07/16 від 16 липня 2018 року.

25. Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав недоведеними, з огляду на відсутність належних доказів порушення його прав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

26. Постановою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.

27. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 надмірно сплачені за договором підряду грошові кошти у розмірі 301 695,30 грн, а також пеню за прострочення виконання робіт у розмірі 224 463,83 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

28. Постанова апеляційного суду мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи належних доказів сплати відповідачем, як замовником, грошових коштів за договором підряду. Судом апеляційної інстанції враховано подані відповідачем електронні докази, а саме електронне листування між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надано їм правову оцінку та на їх підставі встановлено, що

ФОП ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 на виконання договору підряду грошові кошти у розмірі 108 833,00 дол. США, замість встановлених умовами договору 96 363 дол. США, що свідчить про надмірно сплачені грошові кошти за договором у розмірі 12 470,00 дол. США. Крім того, оскільки позивач не виконав умови договору підряду щодо строку виконання робіт (які мали бути здані протягом 90 робочих днів з моменту початку виконання робіт, а саме з 16 липня 2018 року до 16 листопада 2018 року), з підрядника підлягає стягненню пеня, розмір якої розраховано відповідачем та позивачем не спростовано.

Узагальнені доводи касаційної скарги

29. 29 червня 2023 року ФОП ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глазов О. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня

2023 року та залишити в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року.

30. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те,

що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків

щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року

у справі № 922/788/19, від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21, від 21 грудня 2022 року у справі № 299/2706/20 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також зазначає, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

31. На обґрунтування доводів касаційної скарги ФОП ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глазов О. О., зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, не урахувавши, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів здійснення оплати за договором підряду № 07/16

від 16 липня 2018 року. Вважає, що прийняті апеляційним судом докази, зокрема електронне листування, є неналежними доказами, оскільки між сторонами договору не було погоджено умов використання електронного документообігу, а надана роздруківка електронного листування не містить доказів дотримання вимог стосовно наявності обов`язкових реквізитів електронного документу та не завірена його електронним підписом.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

32. Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

33. Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2023 року поновлено

ФОП ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі № 501/3560/19, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання

ФОП ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глазов О. О., про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року до закінчення касаційного провадження.

34. 02 серпня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

35. Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

36. 26 липня 2023 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат

Іващенко А. П., через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

37. На обґрунтування доводів відзиву зазначив, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», які б могли, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах. Однак, вважає, що якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

38. Зазначає, що поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа та використовується судами як доказ у справі (наприклад текстові документи та фотографії, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет). Зосереджує увагу на тому, що у наведених заявником постановах не зазначено, що роздруківки електронного листування взагалі не можуть бути прийняті як допустимі докази.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

39. 16 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір підряду, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 , який виступає підрядником, зобов`язався у встановлений договором строк виконати за завданням замовника роботи з будівництва каркасу приватного будинку, а також додаткові роботи за погодженням сторін, а ОСОБА_2 , який виступає замовником, зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

40. Відповідно до пункту 2.1 договору, сторонами погоджена ціна, яка є динамічною, та може бути змінена у відповідності з фактичними об`ємами виконаних робіт та складає 93 000,00 дол. США. Фактичні об`єми виконаних робіт відображаються в акті.

41. Відповідно до пункту 3.4 договору підрядник має право зупинити роботи, якщо ОСОБА_2 , який виступає замовником, не внесе аванс на закупку матеріалів.

42. Умовами пункті 5.1 договору також передбачено, що авансовий платіж в розмірі вартості матеріалів, еквівалентній 15 000,00 дол. США, передається ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 у день підписання договору.

43. Пунктом 5.2 договору передбачено, що остаточна оплата проводиться відповідачем за виконані позивачем роботи відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт, складених за фактичними об`ємами на підставі попередніх кошторисів.

44. Підрядник приступає до виконання робіт протягом 5 робочих днів з моменту отримання авансового платежу від замовника, визначеного у пункті 5.1 цього договору (пункт 6.1 договору).

45. Відповідно до пункту 7.1 договору остаточна здача виконаних робіт та їх приймання оформлюється відповідним актом виконаних робіт, який підписується обома сторонами впродовж трьох робочих днів після завершення робіт.

46. Замовник має право відмовитись від приймання результатів робіт та підписання акту приймання виконаних робіт у випадку виявлення недоліків, які виключають можливість нормального використання об`єкта ремонту та не можуть бути в подальшому усунені доступними засобами (пункт 7.2 договору).

47. У випадку відмови замовником від підписання акту виконаних робіт при наявності зауважень до якості виконаних робіт про це робиться відмітка в акті та призначається розумний строк для усунення підрядником недоліків (пункт 7.3 договору).

48. Пунктом 7.5 договору підряду сторони погодили, що у випадку необґрунтованої відмови від підписання акту виконаних робіт з боку замовника підрядник підписує акт виконаних робіт в односторонньому порядку та в такому випадку роботи вважаються виконаними та претензії по якості виконаних робіт не приймаються і роботи підлягають оплаті в строк до семи робочих днів.

49. Згідно з актом виконаних робіт № 1 від 05 жовтня 2018 року, облаштування фундаменту, вартість цього етапу робіт склала 21 633,00 дол. США, акт підписано ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

50. Відповідно до відомості використаних матеріалів до акту № 1

від 05 жовтня 2018 року, вартість витрачених матеріалів складає

22 871,00 дол. США.

51. З електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ФОП ОСОБА_1 на електронну адресу ОСОБА_2 06 жовтня 2018 року направлено лист, в якому зазначається, що направлено акт виконаних робіт на 05 жовтня

2018 року, а також підтверджується, що станом на 06 жовтня 2018 року

ОСОБА_2 сплачено по виконаним роботам (не враховано аванс на роботи по паркану та сплату газобетона) у розмірі 32 652,00 дол. США, борг на 06 жовтня 2018 року складає - 8 641,00 дол. США.

52. Згідно з платіжними дорученням ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 08 травня 2019 року та 04 червня 2019 року сплачено 53 100,00 грн, 04 червня 2019 року - 13 500,00 грн.

53. З листування між сторонами з використанням електронних адрес вбачається, що 03 серпня 2019 року ФОП ОСОБА_1 зі своєї електронної адреси надіслав ОСОБА_2 лист, в якому зазначено, що ОСОБА_2 вже сплатив 108 833,00 дол. США, залишок до сплати складає 4 290,00 дол. США.

54. З претензії ФОП ОСОБА_3 від 08 серпня 2019 року вбачається, що борг ОСОБА_2 за умовами договору підряду складає

96 363,00 дол. США, у тому числі 53 199,00 дол. США за витрачені матеріали.

55. Зазначене також підтверджується актом виконаних робіт № 1 до договору № 07/16 від 10 серпня 2019 року та відомістю використаних матеріалів акту виконаних робіт № 1.

Позиція Верховного Суду

56. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

57. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

58. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

59. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

60. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

61. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чиномвідповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

62. У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

63. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

64. Відповідно до частини першої статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

65. Згідно з положеннями частини першої, третьої, четвертої статті 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

66. Підрядник, який виявив у ході будівництва не враховані проектною документацією роботи і необхідність у зв`язку з цим проведення додаткових робіт і збільшення кошторису, зобов`язаний повідомити про це замовника.

67. У разі неодержання від замовника в розумний строк відповіді на своє повідомлення підрядник зобов`язаний зупинити відповідні роботи з віднесенням збитків, завданих цим зупиненням, на замовника. Замовник звільняється від відшкодування цих збитків, якщо доведе, що у проведенні додаткових робіт немає необхідності.

68. Якщо підрядник не виконав обов`язку, встановленого частиною третьою цієї статті, він позбавляється права вимагати від замовника плату за виконані додаткові роботи і права на відшкодування завданих цим збитків, якщо не доведе, що його негайні дії були необхідними в інтересах замовника, зокрема у зв`язку з тим, що зупинення роботи могло призвести до знищення або пошкодження об`єкта будівництва.

69. Відповідно до положень частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

70. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

71. Відмовляючи у задоволенні первісного позову підрядника

ФОП ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний позов замовника ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив із доведеності замовником факту сплати грошових коштів за договором підряду № 07/16 від 16 липня 2018 року, а також перевищення вартості сплачених послуг над нарахованою підрядником вартістю виконаних робіт, зазначеною в акті виконаних робіт та претензії.

72. Встановлюючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції взяв до уваги надані відповідачем за первісним позовом квитанції про сплату грошових коштів на користь позивача, а також інформацію з електронної переписки сторін щодо погодження умов оплати вартості виконаних робіт та наданих послуг за спірним договором підряду.

73. Касаційна скарга ФОП ОСОБА_3 стосується неналежності і недопустимості прийнятих судом апеляційної інстанції доказів оплати вартості виконаних робіт та наданих послуг за договором підряду № 07/16 від 16 липня 2018 року, зокрема електронного листування, з посиланням на те, що надіслані електронною поштою документи не містять обов`язкових реквізитів електронного документу та не завірені електронним підписом.

74. Відповідно до положень частин першої-третьої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

75. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

76. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

77. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

78. Згідно із частиною першою статті 7 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

79. З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України).

80. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду

від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі

№ 914/1003/21).

81. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

82. Слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах.

83. Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21.

84. Колегія суддів зауважує, що Великою Палатою Верховного Суду при розгляді зазначеної справи № 916/3027/21 вирішувалось питання щодо відступу від правових висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постановах від 11 червня 2019 рокуу справі №904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі

№ 922/788/19, які наведені заявником як підстава для касаційного оскарження судового рішення у справі, яка переглядається, та згідно з якими роздруківки електронного листування не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази.

85. Таких же правових висновків дійшов Верховний Суд і у інших наведених заявником постановах, а самевід 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21, від 21 грудня 2022 року у справі № 299/2706/20.

86. З огляду на наведену вище актуальну позицію Великої Палати Верховного Суду, суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст, підтверджує або спростовує доводи сторін. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

87. Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.

88. Встановивши, що між сторонами справи існують договірні відносини щодо будівництва приватного будинку, підрядник приступив до виконання обумовлених у договорі підряду робіт, що з урахуванням положень пункту 6.1 договору свідчить про отримання ним авансового платежу від замовника, сторони підписали акт виконаних робіт № 1 від 05 жовтня

2018 року, після якого будівництво продовжувалось, а згідно з наданими відповідачем за первісним позовом копіями квитанцій та електронним листуванням з позивачем, листи якому надходили з електронної адреси ФОП ОСОБА_3 , яка зазначена ним у позовній заяві як офіційна електронна адреса, вбачається визнання підрядником сплати коштів за договором у розмірі 108 833,00 дол. США, суду апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог.

89. Позивач за первісним позовом, заперечуючи факт оплати за договором підряду № 07/16 від 16 липня 2018 року, не спростовував зазначених у електронному листуванні відомостей щодо оплати фактично проведених робіт, фінансування замовником закупівлі необхідних матеріалів, отримання від відповідача грошових коштів за наданими квитанціями, або наявність іншої правової підстави, ніж договір підряду, не належності йому зазначеної адреси електронної пошти чи недостовірності відправлених з неї листів.

90. У цьому контексті заслуговують на увагу також погоджені сторонами умови договору підряду, які передбачають зупинку виконання будівельних робіт у випадку не внесення замовником авансу на закупку матеріалів (пункт 3.4 договору).

91. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

92. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

93. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

94. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що цивільна справа скоріше повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

95. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).

96. Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, надав належну правову оцінку поданим сторонам доказам на підтвердження виконання замовником обов`язку з оплати вартості виконаних робіт та наданих послуг за договором підряду № 07/16 від 16 липня 2018 року у їх сукупності, урахував поведінку сторін спору та з огляду на визначену позивачем за первісним позовом вартість виконаних робіт за договором підряду, яка не оспорювалась відповідачем, дійшов загалом правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором підряду та наявності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених за договором коштів.

97. Доводи касаційної скарги ФОП ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глазов О. О., зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

98. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц).

99. Водночас, згідно з доводами касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, судове рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог про стягнення пені за прострочення виконання робіт фактично заявником не оскаржується, а тому з урахуванням положень статті 400 ЦПК України не переглядається в касаційному порядку.

100. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

101. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду в оскарженій частині, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

102. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глазов Олексій Олегович, залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович