У Х В А Л А

Іменем України

28 вересня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Сенюти В.О.,

при секретарі: Солонюк К.Г.,

за участю:

представника заявника: Лагуни А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стрепетової Олександри Сергіївни в межах виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2010 року у справі за позовом Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах Міністерства оборони України в особі Київського квартирно - експлуатаційного управління МО України до ОСОБА_1 про звільнення зайнятої земельної ділянки та знесення самовільно збудованих споруд, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою на дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стрепетової О.С.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2010 року у справі за № 2-5357/10 позовні вимоги Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах Міністерства оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління - задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованого автомобільного гаражу. На виконання вказаного рішення суду, 20.09.2012 року видано виконавчий лист № 2-5357/10. З метою примусового виконання вказаного виконавчого листа 31.10.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2. Надалі, державним виконавцем 25.04.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в порядку п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 11.11.2014 року визнано протиправними дії державного виконавця, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2013 року. На неодноразові звернення щодо вчинення заходів з відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_2 відповіді не надходили. Проте, листом від 13.09.2022 року повідомлено, що 25.04.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Не погодившись із вказаними дії, Київське КЕУ звернулося із відповідною скаргою до суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не відновленні виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2010 року № справі № 2-5357/10 та зобов`язано Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути дане порушення. 01.12.2022 року постановою заступника начальника відділу відновлено виконавче провадження № НОМЕР_2. Заявник звернувся до відділу із заявою від 03.01.2023 року № 517/39 в частині ініціювання звернення державним виконавцем до Деснянського районного суду м. Києва із поданням про видачу дублікату виконавчого листа, у зв`язку з відсутністю його у відділі, у стягувача та у суді. Проте відповіді не надійшло. 06.06.2023 року заявник звернувся із скаргою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не неправомірну бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). На вказане звернення, повідомлено, що 23.06.2023 року державним виконавцем Стрепетовою О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із отриманням відомостей з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть боржника від 06.04.2015 року, актовий запис № 292. Заявник вказує на те, що жодних документів з боку Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на адресу заявника не надсилалося, про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.06.2023 року стало відомо лише 18.07.2023 року, виключно з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 07.07.2023 року. Заявник вважає, дії державного виконавця Стрепетової О.С. незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Так, державний виконавець отримавши дані про смерть боржника має звернутися до компетентних органів для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Вказані дії дадуть змогу виконавцю з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковане згідно свідоцтва про право на спадщину. Отже, виконавець має вчинити дії щодо отримання даних необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцем та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Таким чином, при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не вжито всіх належних та достатніх заходів з примусового виконання рішення суду та прийнято необґрунтоване рішення про закінчення виконавчого провадження. На підставі викладеного, заявник просить визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Стрепетової О.С. в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 23.06.2023 року. Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Стрепетової О.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 23.06.2023 року.

Представник заявника Київського квартирно - експлуатаційного управління - Лагуна А.В. в судовому засіданні вимоги викладені в скарзі підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Від начальника Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Дубас А.М. надійшла заява про розгляд скарги у відсутність представника відділу та долучено завірені належним чином матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Інші учасники - заінтересовані особи, зазначені у скарзі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце повідомлені належним чином.

Вислухавши вступне слово представника заявника, вивчивши письмові матеріали справи та матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2, суд приходить до висновку, що скарга Київського квартирно - експлуатаційного управління підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 12.11.2010 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2- 5357/10 позовні вимоги Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах Міністерства оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку військового містечка НОМЕР_1 шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованого автомобільного гаражу. На виконання вказаного рішення суду - видано виконавчий лист № 2-5357/10 від 20.09.2012 року.

В подальшому, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Дромбінським А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від № НОМЕР_2.

25.04.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

На виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року, заступник начальника відділу Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) постановою від 01.12.2022 року відновив виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 2-5357/10 від 20.09.2012 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформований 03.04.2023 року, ОСОБА_1 помер, про що 06.04.2015 року зроблено актовий запис № 292.

23.06.2023 року державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст.. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно відповіді державного виконавця Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ Степетової О.С. від 29.08.2023 року повідомлено про те, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 з приводу отримання відомостей щодо реєстрації заповіту, відкриття спадкової справи та виявлення правонаступників померлого ОСОБА_1 державний виконавець не звертався. Оскільки рішення немайнового характеру не відноситься до категорії правонаступника.

Положенням ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, № 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону та пункту 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абз. 2 п. 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Положенням ч.5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно п.п. 12, 13 Інструкції вказано, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувану чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом .

Відповідно до п. 3 ч. 1, 2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до п. 3 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.11.2020 року у справі № 916/617/17.

Згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється з смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Положенням абз. 3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що д о спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов`язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Враховуючи зазначене вище, оскільки дані спірні правовідносини допускають правонаступництво, державним виконавцем не вчинено дій щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну померлого боржника, як сторони виконавчого провадження, його спадкоємцями, не вчинено дій щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, а передчасно винесено постанову про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стрепетової О.С. в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.06.2023 року № НОМЕР_2 та скасувати спірну постанову.

Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувану визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховуючи вимоги ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», відновлення виконавчого провадження відбувається автоматично, у зв`язку з визнанням незаконною чи скасуванням судом постанови про закінчення виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стрепетової Олександри Сергіївни в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.06.2023 року № НОМЕР_2 - неправомірними.

Постанову державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стрепетової Олександри Сергіївни про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 23.06.2023 року - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційні скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали. суду.

Повний текст ухвали суду складено: 29.09.2023 року.

Суддя: В.О.Сенюта