Справа № 754/9558/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника скаржника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , на дії та рішення державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, які встановлені для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2011 року і до повноліття дітей. На підставі зазначеного рішення виконавчий лист був пред`явлений до Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. 06.07.2011 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. У 2022 року стягував подала скаргу на дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кидоні Є.В. щодо нездійснення розрахунку заборгованості по аліментам. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року скаргу залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2023 року Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким визнано дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кидоні Є.В. щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментам протиправними та зобов`язано зробити перерахунок заборгованості по аліментам за період з 01.01.2017 року по березень 2021 року з урахуванням доказів отримання аліментів ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за вказаний період. ОСОБА_3 вважає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів незаконним та таким, що складений з порушенням норм чинного законодавства. В розрахунку заборгованості по ВП НОМЕР_1 державний виконавець в графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» за період з 01.01.2017 року по березень 2021 року - проставив «0» щомісячно за весь період. З 01.02.2016 року по 30.08.2019 року боржник був офіційно працевлаштований у ТОВ «Українські хімічні технології ЛТД» - факт утримання аліментів на користь скаржника відбувався його роботодавцем в силу п.1. ст.69 ЗУ «Про виконавче провадження», і матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 містять звіт про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Українські хімічні технології ЛТД» та інших роботодавців боржника, проте державним виконавцем вони не були взяті до уваги. Як вбачається із звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Українські хімічні технології ЛТД» за період з 01.02.2016 року по 31.08.2019 року, який міститься в матеріалах ВП НОМЕР_1, зі скаржника утримувались роботодавцем кошти фіксованою сумою відповідно до отримуваного ним доходу. Проте, незважаючи на наявність в матеріалах ВП НОМЕР_1 звітів про здійснені відрахування з різних місць роботи скаржника, державний виконавець все одно зазначає про «0» (нульові) погашення за цей період. Починаючи з 2019 року, з урахуванням епідеміологічного стану в Україні, Закону України «Про Внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)», - карантинні заходи та додаткові обмежувальні протиепідемічні заходи - заходи щодо попередження поширення коронавірусу COVID-19 в Дніпровському ВДВС було скасовано проведення будь-яких особистих прийомів громадян у структурних підрозділах Міністерства юстиції України до особливого розпорядження, в тому числі подання документів через їх канцелярію. З урахуванням COVІD-19, попереднім державним виконавцем по ВП НОМЕР_1 було повідомлено скаржника про необхідність направлення всіх документів на офіційну електронну адресу державної виконавчої служби. Так, за період 2019-2020 роки копії чеків про сплату аліментів направлялися на електронну адресу Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. Також, матеріали ВП НОМЕР_1 містять і заяви стягувана про долучення чеків про сплату їй скаржником аліментів. Однак, незважаючи на надані державному виконавцю квитанції про сплату аліментів та заяви стягувача про долучення чеків про сплату їй аліментів скаржником, які містяться в матеріалах ВП НОМЕР_1, розрахунок заборгованості не містить жодних погашень за 2019-2020 роки. Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що його син - ОСОБА_5 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , і не продовжує навчання, у зв`язку з чим стягувач не зверталася до суду для продовження стягнення аліментів на період його навчання. Скаржник вважає неправомірним накладення арешту державним виконавцем на рахунок скаржника, як суб`єкта підприємницької діяльності і використовується останнім для сплати податків та зборів від підприємницької діяльності та виплати заробітної плати Скаржнику та він обмежує скаржника в праві на роботу та фактично позбавляє його єдиного й основного джерела існування, за рахунок якого і сплачуються аліменти, а відтак такий арешт підлягає скасуванню. На підставі викладеного заявник звертається до суду з даною скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаного Р.О. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.01.2017 року по березень 2021 року від 30.05.2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та скасувати вказаний розрахунок; зобов`язати державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаного Р.О. здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з 01.01.2017 року по березень 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням фактичного доходу за місцем роботи ОСОБА_3 та документів, що підтверджують сплату ним аліментів самостійно; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаного Р.О. від 03.07.2023 року про накладення штрафу на ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаного Р.О. від 03.07.2023 року в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3

24.08.2023 року від представника стягувача до суду надійшли Пояснення, відповідно до яких представник зазначає, що державним виконавцем Гречаним Р.О. на виконання постанови Київського апеляційного суду від 23.02.2023 по справі № № 2-3321/11 зроблено розрахунок заборгованості за період з січня 2017 по березень 2021. Так, дійсно державний виконавець здійснюючи розрахунок заборгованості за період з 01.01.2017 по березень 2021 в колонці «сплачено боржником/стягнуто виконавцем» в по всім місяцям зазначив «0». В свою чергу це не відповідає дійсності, оскільки матеріали виконавчого провадження містять докази часткової сплати аліментів, що, як зазначалося вище, встановлено Київським апеляційним судом у постанові від 23.02.2023 року. Стягувач ОСОБА_4 оскаржувала розрахунок заборгованості за цей період лише в частині сум аліментів фактично отриманих стягувачем, в свою чергу державний виконавець у спірному розрахунку розмір нарахованих сум аліментів змінив, в той час як цю частину ніхто не оскаржував та суд не зобов`язував здійснювати перерахунок і нарахованої аліментів до сплати. Стягувач просить здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.01.2017 року по березень 2021 року з урахуванням фактичного доходу за місцем роботи ОСОБА_3 . Скаржник вводить в оману суд та намагається переглянути період в частині нарахованих сум аліментів, який підтримувався скаржником та по якому вже пройшли строки на оскарження. Стягувач зазначає, що вимога про зобов`язання державного виконавця про здійснення перерахунку заборгованості вже розглядалась судом. На підставі викладеного, представник стягувача просить відмовити в задоволені скарги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2023 року провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , на дії та рішення державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу - закрито.

Представник скаржника - Буцан О.В. - у судовому засіданні просила задовольнити скаргу.

Представник стягувача - ОСОБА_2 - у судовому засіданні просила відмовити у задоволені скарги.

Представник заінтересованої особи - Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника.

Вислухавши пояснення представника скаржника, представника стягувача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, які встановлені для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2011 року і до повноліття дітей.

30.05.2011 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 3321/2011.

06.07.2011 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Рибалко І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-3321 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 .

У червні 2022 року ОСОБА_4 подала скаргу на дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кидоні Є.В. щодо нездійснення розрахунку заборгованості по аліментам.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року скаргу залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2023 року Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким визнано дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кидоні Є.В. щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментам протиправними та зобов`язано зробити перерахунок заборгованості по аліментам за період з 01.01.2017 року по березень 2021 року з урахуванням доказів отримання аліментів ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за вказаний період.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаним Р.О. накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаним Р.О. накладено штраф на ОСОБА_3 у розмірі 125529,30 грн.

03.07.2023 державним виконавцем у даному виконавчому провадженні складено та направлено боржнику Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Однак скаржник вважає, що зазначений розрахунок суперечить нормам чинного законодавства, а тому є безпідставним, вказує, що виконавець не взяв до уваги добровільно сплачені ним суми, в графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» за період з 01.01.2017 року по березень 2021 року - проставив «0» щомісячно за весь період.

Враховуючи те, що дані обчислення заборгованості є тотожними та містять суттєві відмінності суд не вважає дії скаржника щодо їх оскарження зловживанням процесуальними правами з його боку.

Надаючи правову оцінку доводам скаржника та державного виконавця, суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.2 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Зі змісту ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 71 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1)надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Крім того, заявником надано копії квитанцій, які він просить врахувати при складанні розрахунку заборгованості по аліментам та які державним виконавцем не були взяті до уваги.

Згідно до п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства Юстиції від 02.04.2012 № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати;

квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Таким чином, форма розрахунку заборгованості за аліментами не відповідає додатку 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом МінЮсту від 02.04.2012 № 512/5.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця і у нього повинні бути дані щодо сплати аліментів, зазначення загальної суми заборгованості не дозволяє перевірити правильність нарахування заборгованості, оскільки фактично самого розрахунку заборгованості в розрахунку немає. До того ж, розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих, у тому числі, із звіту про здійснені відрахування та виплати та квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником.

Також виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження (ч. 4 ст. 171 СК України).

Відповідно до Постанови від 13.01.2021 у справі № 2-751/2007, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постановівід24квітня2019рокуусправі №914/3587/14 зазначає, що оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України.

ВС зазначає, що вимога скарги про зобов`язання державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів є правомірною й підлягає перевірці по суті (постанова від 13.01.2021 у справі № 2-751/2007, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 914/3587/14).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Як встановлено судом, при складанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2017 року по березень 2021 року від 30.05.2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 державним виконавцем Гречаним Р.О. не було враховано наявність квитанцій про сплату аліментів ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу із трудової книжки боржника, скаржник був офіційно працевлаштований із 01.02.2016 року по 30.08.2019 року у ТОВ «Українські хімічні технології ЛТД» та зі скаржника утримувались кошти фіксованою сумою. Таким чином, дані обставини також не були враховані виконавцем.

Суд вважає, що доводи ОСОБА_3 щодо неправомірних дій державного виконавця по складенню розрахунку заборгованості заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом, при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем не було враховано всіх проплат по аліментам.

Таким чином, аналізуючи надані скаржником розрахунки заборгованості, копії квитанцій зі сплати аліментів, звіту про здійснені відрахування та виплати суд дійшов висновку про наявність розбіжностей між розміром сплачених аліментів, зазначених у розрахунках і розміром аліментів, сплачених скаржником.

Тому розрахунок заборгованості є незаконним та підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб задоволення скарги суд враховує положення частини другої статті 451 ЦПК України, яка передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення державним виконавцем здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період, а тому порушене право боржника підлягає поновленню шляхом зобов`язання державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаного Р.О. здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з 01 січня 2017 року по березень 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням фактичного доходу за місцем роботи ОСОБА_3 та документів, що підтверджують сплату ним аліментів самостійно.

Що стосується вимоги про скасування постанови державного виконавця в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , то слід зазначити наступне.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону N 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону N 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц .

З оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 03.07.2023 вбачається. Що вона прийнята на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», тобто вона не передбачає звернення стягнення на дохід боржника, а лише є одним із засобів забезпечення реального виконання рішення суду.

За таких обставин, рахунок боржника у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Таким чином, постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_3 від 03.07.2023 року винесена державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаним Р.О. без порушень норм законодавства, та є правомірною.

На підставі викладеного вище суд вважає, що відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гречаного Р.О. від 03.07.2023 року в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , на дії та рішення державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречаного Романа Олександровича - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречаного Романа Олександровича щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2017 року по березень 2021 року від 30.05.2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та скасувати вказаний розрахунок.

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречаного Романа Олександровича здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з 01 січня 2017 року по березень 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням фактичного доходу за місцем роботи ОСОБА_3 та документів, що підтверджують сплату ним аліментів самостійно.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 у частині визнання протиправною та скасування постанови від 03.07.2023 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 02 жовтня 2023 року.

Суддя О.В.Лісовська