Провадження № 2/127/2177/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02.10.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Сичука М.М..,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Калінін С.К., в червні 2023 року звернулася до суду з позовом до АТ «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25.08.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М., який зареєстрований в реєстрі за №5575, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» суми заборгованості за Кредитним договором № 200261901 від 15.04.2020 у розмірі 21 436,71 грн., з яких 13 828,96 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 6 507,75 грн. - заборгованість за процентами, та 1100 грн. - за вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Позов мотивовано тим, що 25.08.2021, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., вчинений виконавчий напис № 5575 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в загальному розмірі 21 436,71 грн. Надалі, 20.09.2021, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., винесена постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з виконання вказаного виконавчого документа.

Згідно відповіді приватного виконавця за № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 09.06.2023 на виконання виконавчого напису № 5575 від 25.08.2021, на підставі якого відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 від 20.09.2021 утримано з ОСОБА_1 1 269,02 грн.

Позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено на підставі Кредитного договору № 200261901 від 15.04.2020, який не був нотаріально посвідчений, що є безумовною підставою для його скасування, так як порушений порядок встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення. Крім того, позивач зазначає, що нотаріус при вчинення виконавчого напису не мав повного переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, перш за все відомостей про отримання позивачем вимоги про усунення порушень та належним чином та належним чином оформлених бухгалтерських документів про розмір та період нарахування заборгованості, який на думку позивача перевищує встановлений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» строк, протягом якого можливо здійснити нарахування заборгованості як безспірне. Все зазначене, на думку позивача, є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також вважає, що утримана з неї сума 1 269,03 грн., є безпідставно набутою та підлягає поверненню позивачу, що і стало причиною для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 21.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

На підставі ухвали від 21.06.2023 судом було задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 від 20.09.2021, відкритого на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. № 5575 від 25.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в загальному розмірі 21 436,71грн.

редставник позивача подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, на попереднє судове засідання 14.07.2023, яке було призначено в режимі відоконференцзвязку за клопотанням представника відповідача, останій не вийшов на зв`язок. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином, про причини неявки не повідомлено.

27.06.2023 на електрону адресу суду надійшли письмові пояснення з приводу заявлених вимог позивача, які зводяться до того, що відповідач вважає суму заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса, безспірною, а сам виконавчий напис таким, що вчинений у відповідності з чинним законодавством, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з`явилися. Про день і час слухання справи повідомлені вчасно, належним чином. Заяв чи клопотань до суду не надійшло.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, суд дійшов наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М., на підставі заяви представника ТОВ «Банк Форвард», керуючись ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5575, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в загальному розмірі 21 436,71грн. Стягнення проводиться за період з 17.05.2021 по 16.07.2021.

Сума заборгованості складає 21 436,71 грн., з яких 13 828,96 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 6 507,75 грн. - заборгованість за процентами, та 1100 грн. - за вчинення виконавчого напису нотаріусом.

20.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., винесена постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з виконання вказаного виконавчого документа.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. від 20.09.2021, на грошові кошти позивача ОСОБА_1 що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті в майбутньому, було накладен арешт.

Згідно відповіді приватного виконавця за № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 09.06.2023 на виконання виконавчого напису № 5575 від 25.08.2021, на підставі якого відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 від 20.09.2021 утримано з ОСОБА_1 1 269,02 грн.

Дізнавшись про вчинений виконавчий напис нотаріуса та відкрите на його підставі виконавче провадження, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого провадження таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус, під час вчинення виконавчого напису мав перевірити безспірність заборгованості, крім того, відповідачем не було попереджено позивача про наявність заборгованості та не надано нотаріусу всіх передбачених законом документів для вчинення виконавчого напису.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Так , згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з

Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходить, крім іншого, із того, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса складається з двох етапів: підготовчий, який включає повідомлення боржника і безпосередньо учинення виконавчого напису, який включає подання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, у тому числі і повідомлення боржника. Недотримання одного з етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Матеріали справи не містять доказів направлення листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа.

Встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є окремою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Така на правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 і від 15 січня 2020 року у справі 305/2082/14.

Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), у постанові від 25 березня 2019 року, у справі № 629/3881/16-ц, провадження № 61-31187св18.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем, як і третіми особами не надано суду нотаріально посвідченого договору, у зв`язку з невиконанням якого нарахована та з позивача стягується заборгованість, як не перевірено і того, чи не сплинув 3-річний строк можливості вчинення виконавчого напису з моменту коли настав строк виконання навіть того договору, на який посилається стягувач та нотаріус ( кредитний договір 200261901 від 15.04.2020, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард»).

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених ним позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує, що останній вчинений не на підставі нотаріального посвідченого договору і існування заборгованості не є безспірним. Задоволення позову у цій частині не перешкоджає АТ «Банк Форвард» звернутися за стягненням зазначеної суми у судовому порядку.

Щодо стягнення з АТ «Банк Форвард» коштів, утриманих з позивача за зазначеним вище виконавчим написом нотаріуса, позивач просить стягнути на її користь з відповідача 1 269,03 грн., як безпідставно стягнуті з неї кошти.

Як судом встановлено з відповіді приватного виконавця за № НОМЕР_2,НОМЕР_3 від 09.06.2023, на виконання виконавчого напису № 5575 від 25.08.2021, на підставі якого відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 від 20.09.2021 утримано з ОСОБА_1 1 269,03 грн., які було розподілено у витрати виконавчого провадження, у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Враховуючи, що цим рішенням суд визнав оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, між сторонами виникли також спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до положень ч.ч.1, 2 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23.01.2020 року в справі №910/3395/19.

Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що правовою підставою для набуття АТ "Банк Форвард" грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса, який цим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак, оскільки перестала існувати правова підстава для отримання таких коштів, грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212 ЦК України.

Разом з тим, як встановлено судом безпосередньо АТ "Банк форвард" внаслідок розподілу утриманих з ОСОБА_1 грошових коштів, сума 1 269,03 грн., яку позивач просить стягнути, склала виконавчі збори/основну винагороду приватного виконавця, яка стягується з утриманих коштів у першу чергу.

Наведене свідчить, що лише грошові кошти, перераховані безпосередньо АТ "Банк форвард" в розумінні положень ст.1212 ЦК України є майном, яке відповідач фактично набув безпідставно, і саме ці кошти мають бути повернуті ним позивачу.

Грошові кошти в сумі 1 269,03 грн., які були спрямовані на погашення витрат на проведення виконавчих дій та сплату виконавчих зборів, відповідач не набував, а тому до цих коштів положення ст.1212 ЦК України застосовуватися не можуть.

Позовні вимоги до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. позивачем не заявлені, розподіл стягнутих з ОСОБА_1 сум нею не оскаржено, тому підстав для вирішення питання щодо цих коштів у суду немає.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів за отримання правової допомоги

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Калініним С.К. та позивачем ОСОБА_1 , 23.05.2023 було укладено договір про надання правової допомоги № б/н та відповідно до п. 2 Додатку № 1 від 23.05.2023 до вказаного Договору,сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги у розмірі 5 500 грн. 00 коп. Крім того, позивачем додано до позовної заяви Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 18.06.2023 та платіжну інструкцію № @PL499781від 06.06.2023, що підтверджує оплату адвокату Володіною Г.Г. його послуг (а.с. 29-32, 37-38).

Суд вважає, з огляду на ціну позову та оформлення, як мінімум двох процесуальних документів, поданих до суду ( позовної заяви та заяви про забезпечення позову, підготовки до їх написання), а також те, що судом позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу впропорціно до задоволених вимог, а сме у розмірі 2 250,00 грн.

Позивач, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За загальним правилом позивач мав сплатити судовий збір за дві позовні вимоги (немайнового та майнового характеру) по 1073,60 грн., всього 2 147,20 грн., та за подання заяви про забезпечення позову 536,80 грн.

Позовні вимоги позивача задоволені судом частково: позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволена повністю, а позовна вимога про стягнення безпідставно стягнутих коштів залишена без задоволення, що становить 50% від заявленої позовної вимоги.

Заява про забезпечення позову, задоволена судом в повному обсязі.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір: 1073,60 гривень за задоволену позовну вимогу немайнового характеру, та 536,80 гривень за задоволену заяву про забезпечення позову, всього: 1 610,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 10, 12, 49, 76,77-81, 82, 89, 247, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 25.08.2021, зареєстрований в реєстрі за № 5575 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» суми заборгованості за Кредитним договором № 200261901 від 15.04.2020 у розмірі 21 436,71 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 понесенні нею витрати на правничу допомогу у розмірі 2 250,00 (дві тисячі двісті пятдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь держави судовий збір в сумі 1 610,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерного товариства «Банк Форвард», , місцезнаходження: вул. Саксаганського, 105, м. Київ, 01032;

Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна, місцезнаходження: вул. Златоустівська, 34, оф. 5, м. Київ, 01135.

Суддя: