ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6285/23

Провадження № 22-ц/4820/1717/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Держави України в особі Кабінету Міністрів України, поданою Міністерством юстиції України, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2023 року (суддя Павловська А. А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про стягнення майнової шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що з 01.01.2005 звільнений з військової служби у запас та отримує військову пенсію, яка була йому призначена у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і виплачувалась у розмірі 83% відповідних сум грошового забезпечення. В період з 28.01.2015 по 12.05.2016 виконував свій конституційний обов`язок по захисту суверенітету та територіальної цілісності України, а 12.05.2016 звільнений з військової служби у запас. Перерахунок пенсії йому було зроблено у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Відповідно до постанови № 103 підлягають перерахуванню пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Визначено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01.2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Цією постановою внесено зміни до пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зазначено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним званням).

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_1 йому проведено перерахунок грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавкою за вислугу років.

Проте рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, яке набрало чинності, пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, визнано протиправними. Крім того, вказаними рішеннями встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України не входить зміна структури грошового забезпечення, а приводом для перерахунку пенсій є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій, саме розмір якого, а не складові, можуть змінюватись Кабінетом Міністрів України.

Тому з 01.04.2019 проведено перерахунок пенсії у повному обсязі.

За період з 01.01.2018 по 01.04.2019 пенсія виплачувалась у заниженому розмірі, у зв`язку з чим недоотримав пенсію: за січень 2018 року - 9054,88 грн, за лютий 2018 року - 9054,88 грн, за березень 2018 року - 9054,88 грн, за квітень 2018 року - 9054,88 грн, за травень 2018 року - 9054,88 грн, за червень 2018 року - 9054,88 грн, за липень 2018 року - 9070,38 грн, за серпень 2018 року - 9070,38 грн, за вересень 2018 року - 9070,38 грн, за жовтень 2018 року - 9070,38 грн, за листопад 2018 року - 9070,38 грн, за грудень 2018 року - 9074,63 грн, за січень 2019 року - 8077,79 грн, за лютий 2019 року - 8077,79 грн, за березень 2019 року - 7241,72 грн, а всього 124910,68 грн.

Тому позивач просив стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на його користь 124910,68 грн майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду у розмірі 124910,68 грн.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, до основних повноважень якого належить вжиття заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечення соціального захисту громадян. Нарахування та виплата пенсій не належить до компетенції нормотворчого органу, а здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсії, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підлягають перерахунку на умовах, в порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 встановлено, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України. На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 103 органи Пенсійного фонду України провели перерахунки пенсій відповідно до чинних на час перерахунку норм законодавства. Виплата перерахованих пенсій проводилась у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 103, положення якої були чинними на час виникнення спірних правовідносин. Крім того, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі і відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/9052/18 від 21.04.2020 набрало законної сили 22.09.2020.

ОСОБА_1 у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що дії Кабінету Міністрів України спричинили звуження його соціальних прав на належне пенсійне забезпечення.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Установлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2005 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 83% від суми грошового забезпечення для обчислення пенсії.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідь на заяву позивача 08.05.2018 повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» було внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, які відміняють автоматичний перерахунок окладів щороку на 01 січня, та прибирають обмеження, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб не може бути менше 50% від мінімальної заробітної плати. Виплата надбавки за виконання особливо важливих завдань була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, яка втратила чинність з 01.03.2018 у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. Відповідно з 01.03.2018 зазначена надбавка не виплачується.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020, визнано неправомірними дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови від 21.02.2018 № 103 в частині внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2018 № 45. Зобов`язано Кабінет Міністрів України скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою від 21.02.2018 № 103 стосовно внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 судові рішення залишив без змін та зазначив, що постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 в частині внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 та зміни до пункту 5 Порядку, затвердженого Постановою № 45 щодо складових грошового забезпечення для перерахунку пенсій, звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, оскільки скасовують надбавки, доплати, підвищення і премії, які отримував військовий пенсіонер під час служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсій.

Визначаючи новий порядок перерахунку раніше призначених пенсій, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, не враховано всі види грошового забезпечення військовослужбовців, вичерпний перелік яких встановлений Законом № 2011-ХІІ, і які відображають умови, особливості військової служби кожної особи, яка має право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

За розрахунком позивача недоотримана пенсія складає 124910,68 грн, а саме: за січень 2018 року - 9054,88 грн, за лютий 2018 року - 9054,88 грн, за березень 2018 року - 9054,88 грн, за квітень 2018 року - 9054,88 грн, за травень 2018 року - 9054,88 грн, за червень 2018 року - 9054,88 грн, за липень 2018 року - 9070,38 грн, за серпень 2018 року - 9070,38 грн, за вересень 2018 року - 9070,38 грн, за жовтень 2018 року - 9070,38 грн, за листопад 2018 року - 9070,38 грн, за грудень 2018 року - 9074,63 грн, за січень 2019 року - 8077,70 грн, за лютий 2019 року - 8077,79 грн, за березень 2019 року - 7241,79 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вирішення спору.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів України» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст 4 КАС України).

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі позивач подав позов про відшкодування майнової шкоди, завданої недоотриманням ним пенсії за період з січня 2018 року по березень 2019 року у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 103 від 21.02.2018.

Колегія суддів вважає, що спір у справі виник після звільнення військовослужбовця з військової служби, яка вважається публічною службою, та пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються перебування на публічній службі, а тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди та обґрунтування позовних вимог у спосіб, притаманний спорам про відшкодування шкоди з наведенням відповідного нормативного регулювання, не змінює суті правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі та підстав їх виникнення, а отже, не дає підстав вважати, що цей спір виник із приватноправових відносин.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 757/9012/21-ц, який апеляційний суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі частини 4 статті 377 ЦПК України позивачу необхідно роз`яснити право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 374, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Держави України в особі Кабінету Міністрів України, подану Міністерством юстиції України, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про стягнення майнової шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня отримання ним копії відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта