Справа № 462/6636/21
УХВАЛА

28 вересня 2023 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Данилович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу Львівської міської ради на рішення головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівської І.П. від 16.05.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,

встановив:

Представник Львівської міської ради звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати повідомлення головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівської І.П. від 16.05.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/6636/21 неправомірним; зобов`язати головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівську І.П. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Залізничним районним судом м.Львова у справі № 462/6636/21. Свої вимоги мотивує тим, що вказане повідомлення від 16.05.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки спосіб захисту цивільних прав у вигляді витребування власником свого майна із чужого володіння кореспондує із заходом примусового виконання - вилучення та передача предметів стягувачу. Поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів». Виконавчий лист видано на виконання судового рішення, яке підлягає примусовому виконанню. Виконання судового рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та передання такого майна власникові передбачає також державну реєстрацію права власності за власником на це майно. Сукупність дій державного виконавця з вилучення у боржника майна, передання цього майна стягувачеві з державною реєстрацією за ним права власності на це майно відповідатиме меті, завданням та засадам виконавчого провадження. Таким чином, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними. В зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити.

Суд ухвалив розглядати скаргу без участі представника скаржника, яка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій скаргу підтримала та просить розгляд скарги проводити без її участі.

Суд ухвалив розглядати скаргу без участі головного державного виконавця Залізничного відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівської І.П., яка будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, проте 18.09.2023 року начальник Залізничного відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Стасишин А.Р. подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що вимоги позивача у справі №462/6636/21 не передбачають застосування заходів примусового виконання рішень, тому немає підстав для відкриття виконавчого провадження. Таким чином, державний виконавець правомірно винесла повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі пункту 7 статті 4 Закону. З урахуванням статей 4, 10, 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для фактичного та повного виконання виконавчого листа у цій справі необхідно скасувати державну реєстрацію, що не входить до повноважень ВДВС та до заходів примусового виконання рішень. У зв`язку із наведеним просить у задоволені скарги відмовити.

Також, суд ухвалив розглядати скаргу без участі заінтересованої особи ОСОБА_1 , яка будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, заперечення не надала.

Оглянувши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.05.2022 року у справі №462/6636/21 було ухвалено:

позов Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ринажевська Олена Володимирівна - про витребування з чужого незаконного володіння нежитлового приміщення та скасування державної реєстрації права власності - задовольнити;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлове приміщення, позначене на плані «А-3», загальною площею 28,9 (двадцять вісім цілих дев`ять десятих) кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 101;

скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею 28,9 (двадцять вісім цілих дев`ять десятих) кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 101 з припиненням права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею 28,9 кв.м на АДРЕСА_1 ;

стягнути із ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради понесені судові витрати у розмірі 4588,00 /чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім/ гривень.

На виконання зазначеного рішення Залізничним районним судом м. Львова 22.11.2022 року видано виконавчий лист у справі №462/6636/21.

16.05.2023 року головним державним виконавцем Залізничного відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівською І.П. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/6636/21.

Підставою для винесення вказаного повідомлення вказано ст.4 п.7 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки дане виконання рішення не передбачає заходів примусового виконання рішень, тому вказаний виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається Законом № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

Згідно з частиною першою статті 63 Закону № 1404-VIII рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється розділом VIII Закону. До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, відносяться, зокрема, рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

У разі задоволення позову про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові (пункт 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Зазначення у судовому рішенні (виконавчому листі) про задоволення вимог про витребування із володіння майна не може свідчити про те, що таке рішення підлягає виконанню як рішення немайнового характеру, оскільки виконання такого рішення передбачає вчинення державним чи приватним виконавцем дій щодо вилучення такого майна у боржника та передання його стягувачу, а не обмежується лише діями виконавця щодо перевірки виконання рішення боржником.

Таким чином, рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 60 Закону № 1404-VIII, - шляхом вилучення майна у боржника і передачі стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 2-690/11 (провадження № 61-20049св18).

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 914/2614/13 зазначено, що судове рішення про витребування нежитлових приміщень у боржника не визначає імперативно лише спосіб добровільного виконання рішення та може бути виконане із застосуванням іншого порядку з урахуванням статей 10, 60 Закону № 1404-VIII, положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, для відновлення порушених прав стягувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону 1952-IV). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Тобто, рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, яке набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі і у процедурі примусового виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №462/6636/21 виданий Залізничним районним судом м. Львова 22.11.2022 року передбачає захід примусового виконання рішення - витребування у особи нежитлового приміщення.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист про витребування нерухомого майна, який відповідає резолютивній частині судового рішення, стягувачем зазначено Львівську міську раду, а боржником ОСОБА_1 , судове рішення підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі.

Отже, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на пункт 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними.

Державний виконавець помилково дійшов висновку про те, що виконання не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. Поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів», що зазначені у пункті 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судового рішення про витребування нерухомого майна повинно проводитись державним виконавцем в порядку пункту 3 частини першої статті10 та статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», а тому повернення виконавчого листа на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 вказаного Закону у даному випадку суперечить вищенаведеним нормам права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2023 року у справі № 635/10632/14-ц (провадження № 61-16437св21).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване повідомлення головного державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівської І.П. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 16.05.2023 року є неправомірним та слід зобов`язати головного державного виконавця Марщівську І.П. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 462/6636/21, виданим 22.11.2022 року Залізничним районним судом м.Львова.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України суд,

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірним повідомлення головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівської Ірини Петрівни від 16.05.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа виданого Залізничним районним судом м.Львова у справі №462/6636/21.

Зобов`язати головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марщівську Ірину Петрівну відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 462/6636/21, виданим 22.11.2022 року Залізничним районним судом м.Львова.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Суддя:

Оригінал ухвали.