Справа № 369/9284/23
Провадження № 4-с/369/81/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/9284/23 за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (попередня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, на дії та постанови приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І. І.

Обґрунтовуючи доводи скарги, посилається на те, що 10 червня 2023 року отримала засобами поштового зв`язку документи виконавчого провадження № 71967403 від приватного виконавця Крегула І. І., а саме постанову від 06 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження, постанову від 06 червня 2023 року про розмір мінімальних витрат, постанову від 06 червня 2023 року про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 832 117,00 грн, постанову від 06 червня 2023 року про визначення розміру додаткових витрат, постанову від 06 червня 2023 року про арешт майна боржника, постанову від 06 червня 2023 року про арешт коштів боржника.

Заявниця вказує на те, що рішенням у справі № 369/10609/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 8 317 730,64 грн. На підставі цього рішення суд видав 07 серпня 2014 року виконавчий лист.

20 травня 2015 року Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження у справі.

Постановою від 29 травня 2019 року виконавче провадження № 47616420 закінчене.

Ухвалою від 27 грудня 2012 року у справі № 369/10609/13-ц Києво-Святошинський районний суд Київської області замінив боржника у виконавчому провадженні № 47616420, залучивши до участі у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , як правонаступника померлого боржника ОСОБА_2 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Постановою від 22 лютого 2022 року виконавче провадження № 47616420 відновлене.

Постановою від 18 квітня 2023 року Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області замінив стягувача у справі.

05 червня 2023 року виконавчий документ був повернутий стягувачу АТ «Сенс Банк».

06 червня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І. І. відкрив виконавче провадження № 71967403 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 8 317 730,00 грн.

Заявниця наголошує на тому, що вона залучена до участі у виконавчому провадженні в якості правонаступника померлого боржника, а отже стягувач має право пред`явити до неї вимоги в межах успадкованого нею майна і лише в межах його вартості.

Заявниця наполягає на тому, що не маючи достовірних даних про успадкування заявницею майна в натурі, відсутності даних щодо вартості цього майна, приватний виконавець передчасно відкрив виконавче провадження та передчасно прийняв постанови, пов`язані з примусовим виконанням судового рішення, які крім іншого порушують конституційні права заявниці на розпоряджання власним майном та коштами.

Скаржник вважає, що такі дії приватного виконавця та прийняті ним постанови суперечать вимогам закону, в зв`язку з чим просить суд:

1.визнати рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І. І. протиправними;

2.скасувати постанову від 06 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 71967403;

3.скасувати постанову від 06 червня 2023 року про розмір мінімальних витрат у сумі 100,00 грн;

4.скасувати постанову від 06 червня 2023 року про стягнення з божника основної винагороди у розмірі 832 117,00 грн;

5.скасувати постанову від 06 червня 2023 року про визначення розміру додаткових витрат у розмірі 894,61 грн;

6.скасувати постанову від 06 червня 2023 року про арешт рухомого та нерухомого майна боржника;

7.скасувати постанову від 06 червня 2023 року про арешт коштів боржника, які містяться на відкритих рахунках чи тих, що будуть відкриті в межах суми стягнення.

Ухвалою від 19 червня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду.

У липні 2023 року суд отримав заперечення АТ «Сенс-Банк» на скаргу, в обґрунтування яких стягувач посилається на те, що в ухвалі від 27 грудня 2022 року у справі № 369/10609/13-ц Києво-Святошинський районний суд Київської області встановив, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті боржника ОСОБА_2 . Стягувач наголошує, що суд у вказаній ухвалі не встановлював будь-якої відкладальної умови, а лише констатував, що питання встановлення наявності спадкового майна відносить до юрисдикції державного виконавця в межах виконавчого провадження, а тому приватний виконавець на переконання стягувача діяв відповідно до вимог закону, в зв`язку з чим доводи скарги вважає надуманими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, вимоги скарги підтримала.

Приватний виконавець Крегул І. І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник стягувача АТ «Сенс-Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлеий належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, проти задоволення скарги заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи заявника, викладені у скарзі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стосовно строку на звернення з вказано скаргою слід зазначити таке.

Відповідно до вимог статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З матеріалів справи суд вбачає, що оскаржувані постанови прийняті державним виконавцем 03 червня 2023 року, копії постанов отримані заявницею 10 червня 2023 року, заяву подано 14 червня 2023 року, тобто в межах встановленого законом строку.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявниця вважає, що державний виконавець не мав правових підстав відкривати виконавче провадження відносно неї, оскільки вона не приймала спадщину після смерті боржника ОСОБА_2 . Крім того, державний виконавець не встановив обсяг майна, в межах якого заявниця має виконувати зобов`язання спадкодавця перед кредитором.

Отже суду слід перевірити правовий статус заявниці в оспорюваному виконавчому провадженні та надати оцінку діям приватного виконавця у цьому виконавчому провадженні.

Відповідно до вимог частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 4 Закону у виконавчому документів зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Отже, на стадії прийняття виконавчого документа, закон не вимагає від державного виконавця перевіряти особу-боржника, оскільки особу-боржника вже встановлено та зазначено особою, яка видала виконавчий документ.

Орган, який видав виконавчий лист, зазначив боржника, стосовно якого належить вчиняти виконавчі дії. Це означає, що орган, який видав виконавчий лист, вжив всіх передбачених законом дій для встановлення наявності у зазначеної особи статусу боржника у певному виконавчому провадженні.

Закон України «Про виконавче провадження» не наділяє державного виконавця повноваженнями з власної ініціативи за наявності у нього сумнівів у доведеності статусу боржника у певної особи вчиняти будь-які виконавчі дії на заміну такої особи чи не вчиняти зовсім ніяких дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення.

Закон уповноважує державного виконавця або приватного виконавця лише на заміну сторони виконавчого провадження виключно за умови порушення такого питання стороною виконавчого провадження.

Отже, отримуючи від стягувача виконавчий лист, державний чи приватний виконавця відповідно до вимог Закону зобов`язані вчиняти виконавчі дії, які спрямовані на примусове виконання судового рішення стосовно зазначеної у виконавчому листі особи-боржника.

Ухвалою від 27 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, Києво-Святошинський районний суд Київської області задовольнив заяву АТ «Альфа-Банк» та замінив сторону виконавчого провадження, а саме залучив ОСОБА_1 у якості правонаступника померлого боржника ОСОБА_2 .

Формулюючи такий висновок, суд першої інстанції в ухвалі від 27 грудня 2022 року керувався встановленням факту прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 . Така обставина має преюдиційне значення в розумінні статті 82 ЦПК України.

За таких обставин доводи скарги щодо незаконності дій приватного виконавця під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження, а суд встановив, що приватний виконавець діяв в межах визначених законом повноважень.

Щодо доводів скарги стосовно незаконності постанов про накладення арешту на майно, кошти боржника, стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, додаткових витрат у виконавчому провадженні, а також про стягнення основної винагороди, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог скарги в цій частині, виходячи з такого.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Тобто виконавець в межах відкритого виконавчого провадження наділений правом вживати дій для запобігання появі перешкод у примусовому виконанні судового рішення шляхом накладення арешту на майна та кошти боржника, на які можливо звернути стягнення.

Отже, доводи заявниці стосовно того, що приватний виконавець не мав підстав для прийняття постанов від 06 березня 2023 року про накладення арешту на майно та кошти боржника, оскільки заявниця не приймала спадщину після смерті боржника ОСОБА_2 та виконавець не встановив обсяг спадкового майна, в межах якого спадкоємці мають відповідати перед кредитором, не знайшли свого підтвердження. Дії приватного виконавця в цій частині вчинені в межах передбачених Законом повноважень, а доведеність прийняття спадщини скаржником чи встановлення обсягу спадкового майна не входять до переліку передбачених Законом умов, за яких виконавець має право вживати такого роду заходи примусового виконання рішення.

З аналогічних підстав не підтвердилися доводи скарги стосовно постанов про стягнення основної винагороди, мінімальних витрат виконавчого провадження та додаткових витрат у виконавчому провадженні.

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Закону виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Оскільки примусове виконання судового рішення здійснюється приватним виконавцем, то до спірних правовідносин слід застосувати положення Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1)фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру;

2)відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до вимог частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що прийняття постанови про стягнення основної винагороди вчинено приватним виконавцем в межах передбачених законом підстав. Розмір основної винагороди обчислюється, виходячи з обсягу грошових коштів, які були стягнуті за виконавчим листом з боржника, загальному розміру заборгованості за виконавчим листом. Крім того, вищевказана норма закону зобов`язує приватного виконавця приймати постанову про стягнення основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження у справі.

Такі обставини спростовують посилання скаржниці на незаконність постанови про стягнення основної винагороди виконавця, оскільки прийняття такого рішення приватним виконавцем передбачено імперативною вказівкою закону, проте не носить остаточного характеру, оскільки з`ясування остаточного розміру основної винагороди відбувається після визначення остаточної суми грошових коштів, які були стягнуті за виконавчим листом.

Прийняття виконавцем постанови про стягнення витрат у виконавчому провадженні передбачене частиною четвертою статті 42 Закону, зокрема вказана норма визначає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частиною першою статті 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з:

?виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

?авансового внеску стягувача;

?стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 42 Закону передбачено, що витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Враховуючи вищенаведене, доводи заявниці з приводу незаконності постанов про стягнення мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження внаслідок того, що остання не приймала спадщину після померлого боржника, а державним виконавцем не визначено остаточний обсяг спадкового майна, в межах якого боржниця повинна відповідати перед кредитором спадкодавця, теж не знайшли свого підтвердження, оскільки процедура прийняття такого роду постанов стосуються процесу вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення, та не ставляться в залежність від суті виконуваного судового рішення.

Таким чином, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що доводи скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а отже у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 на рішення та дії, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (попередня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, на дії та постанови приватного виконавця.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту судового рішення.

Суддя: І. О. Фінагеєва