РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 вересня 2023 рокуСправа № 951/493/23
Провадження №2/951/132/2023

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Братків І. І.,

за участю секретаря судового засідання Барилко А. А.,

прокурора Яськів М. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт Козові Тернопільської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки водного фонду та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2023 до Козівського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява виконувача обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки водного фонду та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Стислий виклад позиції учасників справи.

1.1 Позиція прокурора.

Позовна заява обґрунтована тим, що 17.09.2007 між Козівською районною державною адміністрацією (далі - Орендодавець) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду площею 7,26 га, яка знаходиться на території колишньої Ішківської сільської ради Козівського району(далі Договір). Договір зареєстровано в Козівському районному відділі Тернопільської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру»19.09.2007, про що у Державному реєстрі земель зроблено запис за №04.07.650.00665. Крім цього, встановлено, що 21.02.2011 між Козівською районною державною адміністрацією та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди водного об`єкта (ставка), а саме водного об`єкта площею водного дзеркала 3,92 га, який знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення Стрипа на території колишньої Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області. Договір укладено строком на 10 років, який згідно з додатковою угодою від 16.01.2013 закінчився 17.09.2022.

Встановлено, що 26.10.2011 Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на спеціальне водокористування №УКФ-2688 «А»/ТЕР (ставок в с. Росоховатець Козівського району) з терміном дії до 12.10.2014.

Згідно інформації Сектору Держводагенства у Вінницькій області №495/вн/21-23 від 07.06.2023 вищевказаний дозвіл на спеціальне водокористування ФОП ОСОБА_1 не продовжувався. В період з 04.06.2017 по 07.06.2023 дозвіл на спеціальне водокористування ФОП ОСОБА_1 не видавався.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.2112-1955/2-23 від 14.06.2023, земельна ділянка площею 7,26 га за кадастровим номером :01:001:1237 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ставок) розташована на території колишньої Ішківської сільської ради Козівського району (на даний час Купчинецька сільська рада (територіальна громада) Тернопільського району) Тернопільської області. Відомості про вищевказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесені.

Площа та межі спірної земельної ділянки визначені у Проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ставок)в с. Росоховатець Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області.

Спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно листа Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області№02-370/02-11 від 02.06.2023 встановлено, що з моменту створення Купчинецької об`єднаної територіальної громади з 2018 та станом на 02.06.2023 ОСОБА_1 орендна плата за земельну ділянку водного фонду відповідно до умов до договору оренди земельної ділянки від 17.09.2007 не сплачувалась. Наведене свідчить, що ОСОБА_1 порушуються умови Договору в частині сплати орендної плати, внаслідок чого бюджет територіальної громади впродовж тривалого часу не наповнюється надходженнями у вигляді орендної плати.

Також ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2016 у справі №10/Б-5022/1400/2012 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з 27.12.2016. З огляду на вказане, ОСОБА_1 , який не є фізичною особою-підприємцем і не може здійснювати підприємницьку діяльність, не може в подальшому орендувати земельну ділянку як приватний підприємець для риборозведення, що визначено п. 12 Договору.

Таким чином, невиконання ОСОБА_1 обов`язків, передбачених Земельним, Податковим та Цивільним кодексами України, статтею 32 Закону України «Про оренду землі» та умовами Договору, щодо сплати орендної плати за землю, фактичного використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням, а саме для риборозведення надає право Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судовому порядку вимагати розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення.

З цих підстав просить задовольнити позовні вимоги та розірвати договір оренди земельної ділянки водного фонду площею 7,26 га, яка знаходиться на території Купчинецької територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області, укладений 17.09.2007 між Козівською районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ); Зобов`язати ОСОБА_1 повернути у володіння та користування Купчинецької сільської ради земельну ділянку водного фонду площею 7,26 га, яка знаходиться на території Купчинецької сільської ради (територіальна громада) Тернопільського району Тернопільської області (територія колишньої Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області), межі якої визначені у Проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ставок) в с. Росоховатець Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області; стягнути з Відповідача понесені витрати, пов`язані із сплатою судового збору у сумі 5 368 гривень.

У судовому засіданні представник в.о. керівника прокуратури прокурор Яськів М. Ю. заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, не заперечила щодо можливості винесення судом заочного рішення.

1.2. Позиція позивача.

10.07.2023 за вх. №ЕП-633/23Вх на електронну адресу суду від Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи без участі, відповідно до якої позивач просить суд розглянути зазначену справу без участі представника Купчинецької сільської ради. Вказує, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задовольнити.

1.3. Позиція відповідача.

Відповідач правом подання відзиву не скористався, у судові засідання не прибував.

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 29.06.2023 відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 03.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.08.2023. Розгляд справи по суті відкладався на 05.09.2023.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до частини третьої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Згідно із частиною п`ятою статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК, у разі ненадання учасниками справи інформації з приводу адреси їх проживання, судову повістку відправляють:

За здійсненим судом запитом щодо реєстрації місця проживання особи відповідача встановлено, що останнє місце реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 куди і направлялись судові повістки. Також відповідач повідомлявся про судові засідання шляхом розміщення оголошення про дату час та місце розгляду справи на офіційному сайті Судової влади. Наведене, на переконання суду свідчить про те, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої та другої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Як визначено частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що відповідач належно повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не прибуває на виклики у судові засідання, про причини неявки суду не відомі; правом подачі відзиву не скористався; позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у заочному порядку на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

3. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Розпорядженням голови Козівської районної державної адміністрації №573 від 12.09.2007 «Про надання в користування на умовах оренди земельної ділянки із земель водного фонду на території Ішківської сільської ради» затверджено проект землеустрою та надано в користування ОСОБА_1 для риборозведення на умовах оренди земельну ділянку (ставок) із земель водного фонду площею 7,26 га, яка знаходиться на території Ішківської сільської ради Козівського району.

На підставі викладеного, 17.09.2007 між Козівською районною державною адміністрацією (далі Орендодавець) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 (далі Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду площею 7,26 га, яка знаходиться на території колишньої Ішківської сільської ради Козівського району(далі Договір).

Договір зареєстровано в Козівському районному відділі Тернопільської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 19.09.2007, про що у Державному реєстрі земель зроблено запис за №04.07.650.00665.

У відповідності до п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка площею 7,26 га, в тому числі: водне плесо 3,9238 га; болото 0,5483 га; гідротехнічні споруди 0,3049; сіножаті 2,482 га.

Відповідно до п. 6 Договору визначено, що договір укладений на 25 років.

Пунктами 7-10 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендодавцем у грошовій формі, в розмірі 2 відсотка від нормативно-грошової оцінки землі на 2007 рік (орендна плата за рік становить 1746 гривень), 2,5 відсотки від нормативно-грошової оцінки землі на 2008 рік (орендна плата за рік становить 2183 гривень) та 3 відсотки від нормативно-грошової оцінки землі на 2009 рік (орендна плата за рік становить 2619 гривень). Орендну плату переглянути у січні 2010 року.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням інфляції.

Орендна плата вноситься щомісячно в розмірі 1/12 річної частини орендної плати.

Згідно п.п. 12-14 Договору, земельна ділянка передається в оренду для риборозведення. Категорія земельної ділянки землі водного фонду.

Пунктом 24 Договору закріплено права Орендодавця, а саме, орендодавець має право вимагати від Орендаря не допускати змін умов договору; використання земельної ділянки за цільовим призначенням; дотримання екологічної безпеки землекористування: дотримання режиму санітарно-захисних зон; дотримання прибережно захисних смуг; своєчасного внесення орендної плати; мати вільний доступ до переданої в оренду земельної ділянки для контролю за дотриманням Орендарем умов договору.

Відповідно до п. 27 Договору, Орендар зобов`язаний приступити до використання орендованої земельної ділянки у строки встановлені договором оренди землі, зареєстрованим у встановленому законом порядку; використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням; дотримуватися екологічної безпеки землекористування; дотримуватися режиму санітарно-захисних зон та прибережно захисних смуг; вчасно сплачувати орендну плату.

Пунктами 30-32 Договору передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб, або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом.Договір припиняється також у інших випадках, передбачених законом.Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

За невиконання або неналежне виконання договору відповідно до п. 34 Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Окрім цього, встановлено, що 21.02.2011 між Козівською районною державною адміністрацією та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди водного об`єкта (ставка), а саме водного об`єкта площею водного дзеркала 3,92 га, який знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення Стрипа на території колишньої Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області. Договір укладено строком на 10 років, який згідно з додатковою угодою від 16.01.2013 закінчився 17.09.2022.

Встановлено, що 26.10.2011 Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на спеціальне водокористування №УКФ-2688 «А»/ТЕР (ставок в с. Росоховатець Козівського району) з терміном дії до 12.10.2014.

Згідно інформації, наданої Сектором Держводагенства у Вінницькій області 07.06.2023 №495/вн/21-23, вищевказаний дозвіл на спеціальне водокористування ФОП ОСОБА_1 не продовжувався. В період з 04.06.2017 по 07.06.2023 дозвіл на спеціальне водокористування ФОП ОСОБА_1 не видавався.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.2112-1955/2-23 від 14.06.2023, земельна ділянка площею 7,26 га за кадастровим номером :01:001:1237 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ставок) розташована на території колишньої Ішківської сільської ради Козівського району (на даний час Купчинецька сільська рада (територіальна громада) Тернопільського району) Тернопільської області. Відомості про вищевказану земельну ділянку До Державного земельного кадастру не внесені.

Площа та межі спірної земельної ділянки визначені у Проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ставок) в с. Росоховатець Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області.

Згідно листа Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області№02-370/02-11 від 02.06.2023 з моменту створення Купчинецької об`єднаної територіальної громади з 2018 та станом на 02.06.2023 ОСОБА_1 орендна плата за земельну ділянку водного фонду відповідно до умов до договору оренди земельної ділянки від 17.09.2007 не сплачувалась.

Також, відповідно до акту обстеження земельної ділянки водного фонду площею 7,26 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Росохуватець Купчинецької сільської ради, складеного 09.06.2023 комісією Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, а також долучених до акта фототаблиць вбачається, що на момент обстеження водний об`єкт частково заповнений водою, прибережна смуга вкрита самонасадженнями та чагарниками, площа водного плеса заросла водно-болотною рослинністю, знаки, які попереджують про прибережну захисну смугу, не встановлені, на території водного плеса виявлена заглибина орієнтовною площею 3х4 м, яка заповнена цвілою водою, гідроспоруда (дамба) пошкоджена, на ній відсутня металева конструкція.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2016 у справі №10/Б-5022/1400/2012 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) з 27.12.2016.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у записі щодо актуального стану фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вказано «Припинено», запис внесено 03.01.2019.

4. Позиція суду та її нормативно-правове обґрунтування.

За приписами ч. 3 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява N42454/02, п.35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. З ч.2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08.04.1999 № З-рп/99 наголосив, що «інтереси держави» можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. В п. 3 зазначеного рішення Суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

В контексті правовідносин у цій справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (п.7.23 постанови КГС Верховного суду від 08.02.2019 справа №915/20/18).

Суд зазначає, що надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/10).

Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення. Таку саму позицію висловив Верховний Суд у постанові від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15.

Як закріплено у ст. ст. 13, 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Суспільство, Український народ як сукупність окремих суб`єктів, індивідів, людей, також має, з огляду на ст. ст. 1,3, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішені земельних питань, а також розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.

Отже правовідносини, що стосуються земель територіальної громади, становлять суспільний інтерес, а їх безоплатне використання такому інтересу не відповідає.

Статтею 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права власності на землю, зокрема, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 145 Конституції України, права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Підпунктом 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно із ч. 3, 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, не житлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Враховуючи викладене та відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Купчинецька сільська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє інтереси Купчинецької сільської територіальної громади, у межах повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Платежі за землю надходять до бюджетів міських, селищних, сільських рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Кошти від плати за землю використовуються на цілі, що визначаються законодавством України. Водночас, ненадходження до бюджету плати за оренду землі створює перешкоди по утворенню та використанню фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень державного самоврядування, чим суттєво порушує інтереси держави.

В свою чергу, відповідач не вносячи орендної плати, створює перешкоди суб`єкту владних повноважень для реалізації програми соціально - економічного розвитку громади, оскільки плата за землю є одним з основних джерел доходу до місцевого бюджету.

Як убачається з листа від 01.06.2023 №52-2141вих-23 Бережанською окружною прокуратурою здійснено запит до Купчинецької сільської ради про те, чи вживала рада заходи претензійного характеру щодо стягнення заборгованості та чи зверталася до суду щодо розірвання договору оренди земельної ділянки водного фонду із ОСОБА_1 .

Разом з тим, Купчинецькою сільською радою листом №02-370/02-11 від 02.06.2023 повідомлено прокуратуру про те, що сільська рада до суду щодо розірвання договору оренди із ОСОБА_1 не зверталася у зв`язку із тим, що в бюджеті сільської ради кошти на судові витрати не передбачені. Водночас, просить Бережанську окружну прокуратуру вжити заходів представницького характеру в інтересах територіальної громади.

Суд також звертає увагу, що факт не звернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави у цій сфері та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 26.02.2019 у справі №905/803/18 вказано, що «нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Таким чином, єдиним ефективним засобом захисту інтересів держави є представництво прокурором її інтересів держави в суді шляхом подання відповідного позову.

На виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Бережанською окружною прокуратурою листом попередньо повідомлено Купчинецьку сільську раду про вжиття заходів представницького характеру шляхом подання позовної заяви до суду.

Окрім того, суд при розгляді цієї справи керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (Провадження № 14-144 цс 18), відповідно до якої з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин.

Згідно ч. 3 ст. 31. Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку встановленому законом.

Відповідно ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Згідно положень статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань фізичної особи - підприємцяє те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зі змісту наведених норм убачається, що основне зобов`язання за договором оренди не припиняється у зв`язку з припиненням державної реєстрації фізичної особи підприємця.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13.

Як установлено судом, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2016 у справі №10/Б-5022/1400/2012 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) з 27.12.2016. Запис про припинення підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 03.01.2019.

Таким чином, у зв`язку з припиненням державної реєстрації фізичної особи підприємця зобов`язання ФОП ОСОБА_1 за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за ним як фізичною особою.

З огляду на викладене, припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємцяне впливає на його цивільну правоздатність і не звільняє його від обов`язку нести відповідальність за неналежне виконання зобов`язань, в контексті виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 13, 14 Конституції України, ст. 373 Цивільного кодексу України земля є об`єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно із частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Частиною другою статті 4 ЗК України визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно п. 24 розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом (набрав чинності 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Купчинецької сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом дотримання зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених в установленому порядку режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами та права спеціального водокористування; своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом також орендної плати за водний об`єкт.

В силу дії норми ч. 3 ст. 31. Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку встановленому законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, тобто договір оренди це угода сторін про взаємні зобов`язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк.

У відповідності до положень ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 288 Податкового кодексу України використання землі в Україні є платним, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Плата за землю справляється відповідно до закону, а розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Забезпечення раціонального використання та охорони земель є, зокрема, одним із принципів на яких базується земельне законодавство (підп. г ч.1 ст.5 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Так само обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку передбачено і пунктом 27 Договору.

Частиною першою статті 15 цього Закону передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом першим п. 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз`яснено, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно із статтями 1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Разом з тим, як установлено судом із листа Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, з 2018 року та станом на 02.06.2023 ОСОБА_1 орендна плата за земельну ділянку водного фонду відповідно до умов до договору оренди земельної ділянки від 17.09.2007 не сплачувалась.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 систематично порушуються умови Договору в частині сплати орендної плати, внаслідок чого бюджет територіальної громади впродовж тривалого часу не наповнюється надходженнями у вигляді орендної плати.

Таким чином, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 16.04.2019 у справі № 905/1315/18, від 10.02.2021 у справі № 923/1001/19.

Також, як вбачається із дослідженого судом акту обстеження земельної ділянки водного фонду, складеного 09.06.2023 комісією Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, водний об`єкт частково заповнений водою, прибережна смуга вкрита самонасадженнями та чагарниками, площа водного плеса заросла водно-болотною рослинністю, знаки, які попереджують про прибережну захисну смугу, не встановлені, на території водного плеса виявлена заглибина орієнтовною площею 3х4 м, яка заповнена цвілою водою, гідроспоруда (дамба) пошкоджена, на ній відсутня металева конструкція.

Разом з тим, згідно п.п. 12-14 договору оренди від 17.09.2007 земельна ділянка передається в оренду для риборозведення. Категорія земельної ділянки землі водного фонду.

Таким чином, суд доходить висновку, що орендар не використовує земельну ділянку для риборозведення згідно умов договору оренди від 17.09.2007 та вимог земельного законодавства. Всупереч п. 12 Договору ОСОБА_1 порушено умови використання земельної ділянки, оскільки спірна земельна ділянка передається в оренду для риборозведення.

Згідно ч. 3 ст. 31. Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку встановленому законом.

Стаття 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» дає визначення «рибогосподарської діяльності», а саме рибогосподарська діяльність - це діяльність юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо.

Вказаним Законом визначено, що рибне господарство це галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції.

Відповідно до ст. 1 згаданого Закону суб`єктом рибного господарства є юридична особа чи фізична особа - підприємець, яка провадить рибогосподарську діяльність відповідно до законодавства

З огляду на вказане, ОСОБА_1 , який не є фізичною особою-підприємцем і не може здійснювати підприємницьку діяльність, не може в подальшому орендувати земельну ділянку як приватний підприємець для риборозведення, що визначено п. 12 Договору.

Тобто одна із сторін договору оренди землі,а саме ОСОБА_1 , позбавлена статусу, в якому вона набула право оренди, а відповідно правовідносини щодо подальшої оренди земельної ділянки мають бути припинені.

Враховуючи викладене, надання в установленому законом порядку земельної ділянки із земель, зокрема, водного фонду для рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва), в силу свого правового режиму, здійснюється виключно для здійснення підприємницької діяльності.

Вказана позиція відповідає позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 06.10.2021 у справі №925/1288/19.

Окрім цього, невикористання земельної ділянки є підставою для розірвання договору оренди (правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.02.2021р. у справі №715/214/17).

Відповідно до приписів ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Таким чином, невиконання ОСОБА_1 обов`язків, передбачених Земельним, Податковим та Цивільним кодексами України, статтею 32 Закону України «Про оренду землі» та умовами Договору, щодо сплати орендної плати за землю, фактичного використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням, а саме для риборозведення надає право позивачу вимагати розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що наявні достатні підстави для розірвання спірного договору оренди землі з поверненням земельної ділянки у комунальну власність Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжної інструкції №1042 від 20.06.2023 (Т. 1 а.с. 118) за подання виконувачем обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури позовної заяви Тернопільською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 5368 грн.

У зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, вимоги щодо стягнення з відповідача суми судового збору на користь у розмірі 5368 грн також підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури (вул. Пирогова, 5а, м. Бережани Тернопільського району Тернопільської області, ) в інтересах держави в особі Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (вул. Франка, 45, с. Купчинці Тернопільського району Тернопільської області. Код ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 ) про розірвання договору оренди земельної ділянки водного фонду та зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити в повному обсязі.

Договір оренди земельної ділянки водного фонду площею 7,26 га, яка знаходиться на території Купчинецької територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області, укладений 17.09.2007 між Козівською районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 розірвати.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути у володіння та користування Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області земельну ділянку водного фонду площею 7,26 га, яка знаходиться на території Купчинецької сільської ради (територіальна громада) Тернопільського району Тернопільської області (територія колишньої Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області), межі якої визначені у Проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ставок) в с. Росоховатець Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Тернопільської обласної прокуратури (вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль , МФО 820172, р/р UA0004091 в ДКСУ м. Київ) судовий збір у розмірі 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Прокурор: виконувач обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури Цаплап Я. П., вул. Пирогова, 5а, м. Бережани Тернопільського району Тернопільської області, ;

Позивач: Купчинецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, вул. Франка, 45, с. Купчинці Тернопільського району Тернопільської області, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 .

Суддя Ірина БРАТКІВ