Справа № 635/4531/21
Провадження № 2/545/839/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Путрі О.Г.,

з участю секретаря Пархоменку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 15.06.2021 року звернувся до Харківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що 15.03.2019 до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням позичити йому кошти на придбання автомобіля, який вони обрали з дружиною ОСОБА_3 . Позивач надав ОСОБА_2 кошти в розмірі 5000 доларів США, які останній зобов`язувався віддати протягом двох років. ОСОБА_2 написав розписку в присутності ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_4 . 18.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 з вимогою про повернення боргу та наслідками настання у разі, якщо борг подружжя не віддадуть. ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 22.03.2021 відповідь на вимогу, якою проінформовано, що вона не підписувала жодних згод на отримання коштів від ОСОБА_1 та не знає про існування будь-яких обставин даного факту. ОСОБА_2 отримав повідомлення від ОСОБА_1 , але жодних пояснень не надав та кошти не повернув. Термін боргової розписки сплив 15.03.2021, однак подружжя ОСОБА_5 станом на 14.06.2021 грошові кошти не повернули. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 взяв в борг кошти з метою придбати автомобіль, купив його солідарно з дружиною ОСОБА_3 та за її письмовою згодою, тому використання коштів є виключно в інтересах сім`ї ОСОБА_5 , відповідно ОСОБА_3 є солідарним боржником.

Прохав стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 5000 доларів США по курсу в гривні на день постановлення судового рішення , в рахунок погашення боргу за розпискою від 15.03.2019; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 надала відзив на позов, згідно з яким прохала відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що договір позики від 15.03.2019 не може створювати обов`язків для ОСОБА_3 , оскільки під час спільного проживання з ОСОБА_2 ніякі договори позики в інтересах сім`ї не укладалися та ніяких грошей у вигляді позики до сімейного бюджету не надходило. Згоди на підписання договору позики не надавала. Вказала, що боргова розписка з`явилася у зв`язку з розглядом в Харківському районному суді справи про поділ майна подружжя з відповідачем ОСОБА_2 , щоб штучно вплинути на обсяг та вартість майна, яке підлягало поділу. Позивач не надав доказів того, що договір позики укладався в інтересах сім`ї та одержане за ним використовувалося на потреби сім`ї. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2021, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06.10.2021, у справі №635/5621/20 встановлено, що договір позики не укладено в інтересах сім`ї, а отже, не створює обов`язків для ОСОБА_3 .

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 посилався на те, що у травні 2019 року подружжя ОСОБА_5 , перебуваючи у шлюбі, придбало у власність автомобіль. Посилався на те, що на укладення договору позики, потенційному боржнику не потрібно отримувати згоду свого чоловіка чи дружини. Це зумовлено тим, що договір позики не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (чоловікові або дружині), в останнього не виникає права власності на це майно. Воно виникає лише після одержання грошових коштів. Той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Після отримання коштів за договором позики грошові кошти стають спільною сумісною власністю подружжя, а обоє з подружжя відповідають перед кредитором солідарно. Посилання ОСОБА_3 на рішення суду від 18.05.2021 та на постанову від 06.10.2021, як на встановлення якогось факту, є її мріями, оскільки ОСОБА_1 відомо про те, що ОСОБА_2 жодного разу до суду не являвся та свій екземпляр розписки на вивчення суду не надавав, тому суди були позбавлені можливості дослідити даний доказ та надати йому правову оцінку.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до Харківського районного суду Харківської області із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору позики. В обґрунтування позову посилалася на те, що метою оформлення розписки від 15.03.2019 було штучне збільшення пасивів подружжя ОСОБА_5 , щоб таким чином вплинути на обсяг і вартість майна, що підлягає поділу в межах цивільної справи №635/5621/20. Зазначила, що договір позики від 15.03.2019 є фіктивним правочином, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Подружжя ОСОБА_5 дійсно придбало у травні 2019 року автомобіль «Фольксваген Пассат Б5» державний номер НОМЕР_1 , проте за особисті заощадження. 12.06.2014 ОСОБА_3 уклала з АТ «ПриватБанк» два депозитних договори: один на суму 5 000 дол. США, другий на суму 3 000 Євро строком на 1 місяць. Під час спільного проживання подружжя ОСОБА_5 (до серпня 2020 року) вони не були знайомі з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Особисто ОСОБА_3 взагалі ніколи не бачила цих людей і не має уявлення, хто вони є. ОСОБА_3 не відомо, як і за яких обставин ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тому впевнено може стверджувати, що це відбулося значно пізніше, ніж 15.03.2019. Також вказувала на те, що в борговій розписці містяться суперечності, а саме в тексті розписки спочатку йдеться про суму 5 000 дол. США, а наприкінці розписки 5 000 тисяч дол.. США, тобто про 5 мільйонів. Скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не давало можливості їм надати у позику таку значну суму грошових коштів.

Просила визнати недійсним договір позики від 15.03.2019 на суму 5 000 доларів США, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , здійснити розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 надав відзив на зустрічний позов у якому зазначив, що надання ОСОБА_3 довідок про доходи за останні 5 років жодним чином не є доказом того, що саме вона купила автомобіль.

Ухвалою судді Харківського районного суду від 21.10.2021 відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.09.2022 апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Таш`ян Романа Івановича задоволено; протокольну ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17.01.2022 скасовано, направлено справу до Полтавського районного суду Полтавської області у відповідності до розпорядження Верховного Суду від 16.03.2022 №10/0/9-22 для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом з дотриманням вимог ЦПК України.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 10.10.2022 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою; прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики до спільного розгляду з первісним позовом; справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.07.2023 справу призначено до судового розгляду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , він же відповідач за зустрічним позовом, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи , у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Щодо зустрічного позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі ( т.2, а.с.86, 112, 125).

Відповідач як за первісним , так і зустрічним позовом , ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`явився, попередньо надавши заяву від 27.10.2022 про розгляд справи без його участі. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, зазначивши, що дійсно брав кошти на купівлю автомобіля. Разом із ОСОБА_3 купили автомобіль на що вона, як дружина, надала згоду та протягом тривалого часу ще користувалися автомобілем, як сім`я ( т.2, а.с.21-22, 111, 115).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 , вона ж позивач за зустрічним позовом, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи , у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала та просила відмовити. Зустрічний позов підтримала та просила задовольнити ( т.2 а.с.67, 117-118).

Третя особа - ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, прохала розгляд справи проводити в її відсутність, первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного відмовити. Вказала, що була свідком передачі коштів у сумі 5000 дол. США відповідачеві ОСОБА_2 ( т.2 , а.с.86-88,113).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно з борговою розпискою ОСОБА_2 взяв в борг 5000 доларів США (п`ять тисяч доларів) на покупку автомобіля Фольксваген Пассат строком на 2 роки до 15.03.2021 у ОСОБА_1 в присутності свідка ОСОБА_4 . Зобов`язують повернути отриману суму 5 000 тисяч доларів США в строк і в повному обсязі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2021, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06.10.2021, по справі №635/5621/20 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів задоволено; здійснено поділ майна, а саме автомобіля «Фольксваген Пассат Б5» 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації за 1/2 частини вартості грошові кошти в розмірі 55 170 гривень, залишено вказаний автомобіль у власності ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці за кожним на автомобіль ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_2 , 1992 року випуску без його реального поділу і залишено вказаний автомобіль у їх спільній частковій власності; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1025,80 грн.; у задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів відмовлено.

Рішенням встановлено, що всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_2 не надано будь-яких належних та допустимих доказів укладення договору позики між ним і ОСОБА_1 на суму 5000 доларів США, що договір укладався ОСОБА_2 в інтересах сім`ї і за письмовою згодою подружжя, а також, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на придбання спірного автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено та не заперечується ОСОБА_2 факт укладення договору позики, про що свідчить його письмова заява подана на адресу суду ( т.2, а.с.21-22).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах 24 травня 2023 року у справі №442/5699/21, від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Судом встановлено, що 15.03.2019 ОСОБА_2 складена розписка про те, що він взяв в ОСОБА_1 в присутності свідка ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5 000 долів США на покупку автомобіля Фольксваген Пассат, які зобов`язався повернути в повному обсязі строком до 15.03.2021.

Відповідачем ОСОБА_2 жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано. Натомість ОСОБА_2 надав до суду заяву від 27.10.2022, в якій підтвердив отримання від ОСОБА_1 коштів на купівлю автомобіля.

Таким чином, боргова розписка від 15.0.03.2019 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано.

Разом з тим, суд враховує, що згідно рішення Харківського районного суду Харківської області 18.05.2021 не доведено, що договір позики укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 5000 доларів США укладався ОСОБА_2 в інтересах сім`ї і за письмовою згодою подружжя, а також, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання спірного автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , а також не надано таких доказів під час розгляду цієї цивільної справи, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення коштів з ОСОБА_3 .

З врахуванням офіційного курсу Національного банку України станом на день ухвалення рішення сума грошових коштів за борговою розпискою складатиме 182850 грн. (5000 доларів США*36,57 курс НБУ станом на 19.09.2023 року = 182850 грн.).

Згідно з положеннями статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла ж лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, у постанові Верховного Суду від Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18).

Проте, в ході розгляду справи ОСОБА_3 не було доведено того, що укладений договір позики було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином за наявності умислу обох сторін правочину, в тому числі і відповідача.

Порушення зазначені в борговій розписці , на які вказує ОСОБА_3 , а саме те, яка сума боргу була дана в позику чи п`ять тисяч чи п`ять мільйонів доларів США є необґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги та підтвердив суму позики саме в розмірі п`ять тисяч доларів США. Тому порушення, на які вказує ОСОБА_3 під час складання розписки, є формальними та не впливають на дійсність договору позики.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору позики.

Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що в гривневому еквівалент складає 182850 грн (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят гривень).

У задоволенні стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів за борговою розпискою - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1366 (одна тисяча триста шістдесят шість) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. Г. Путря