Постанова

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/880/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестстандарт"

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 01 вересня 2022 року

в складі судді Ярмола О. Я.

у цивільній справі №357/1183/22 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІнвестСтандарт"

третя особа - державний реєстратор комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольга Володимирівна,

про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію та про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором,

У С Т А Н О В И В:

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІнвестСтандарт" (далі - ТОВ "ФК "ІнвестСтандарт", Товариство), в якому просив:

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О. В. від 27 січня 2022 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру загальною площею 400 кв.м., житловою площею 81,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт»;

припинити право власності відповідача на вказаний об`єкт нерухомості і визнати відсутнім право вимоги у ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» та його правонаступників до ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-011/023/2007 від 26 листопада 2007 року та договором іпотеки №PML-011/023/2007 від 26 листопада 2007 року;

припинити обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про реєстрацію обтяження заборони на квартиру АДРЕСА_2 , вчинене на підставі договору іпотеки від 26.11.2007 та припинити обтяження в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку від 26.11.2007.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.11.2007 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ "ОТП Банк") та ним був укладений договір іпотеки (майнової поруки) №PML-011/023/2007, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Вказаний договір було укладено з метою забезпечення виконання кредитного договору №ML- 011/023/2007, укладеного 26.11.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 . Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а в подальшому до ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» перейшло право вимоги за кредитним договором №ML-011/023/2007 від 26.11.2007.

Вказував, що наприкінці грудня 2021 року йому надійшла вимога від ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» про сплату заборгованості за кредитним договором №ML-011/023/2007 у сумі 7 321 152 грн 50 коп. В даній вимозі попереджено, що ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №PML-011/023/2007 (майнової поруки) від 26.11.2007 року. На дану вимогу він направив відповідачу свої заперечення, в яких просив утриматись від неправомірних дій по відношенню до спірної квартири та її мешканців.

В подальшому, а саме 31.01.2022 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки та зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Позивач посилаючись на те, що відповідач протиправно вчинив дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, не повідомив державного реєстратора про заперечення ОСОБА_1 , як іпотекодавця, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, не повідомив державного реєстратора про чисельні судові спори з приводу неправомірних вимог кредитора за договором іпотеки №PML-011/023/2007, просив позов задовольнити.

Крім того, позивач посилався на те, що йому не було надано доказів переходу до відповідача прав у зобов`язанні за договором іпотеки. Вважав, що відповідач не виконав обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

На думку позивача, оскільки попередньому кредитору в судовому порядку було відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на іпотечне майно, то й у відповідача, як правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відсутнє право вимоги до нього.

Також вказував на те, що оскільки відсутній окремий двосторонній договір між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв`язку з чим звернення стягнення не може відбуватися без згоди іпотекодавця, то у відповідача було відсутнє право про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Виконавчого комітету Броварського району Київської області Мурашко Ольги Володимирівни від 27.01.2022 за індексним номером 63101680 про державну реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості квартиру загальною площею 400,00 кв.м., житловою площею 81,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестСтандарт», , країна реєстрації: Україна, номер запису про право власності/довірчої власності : 46387828 та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестСтандарт» на об`єкт житлової нерухомості квартиру загальною площею 400,00 кв.м., житловою площею 81,80 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 , номер запису про право власності : 46387828.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вийшов за межі позовних вимог, а саме підставами для задоволення позову суд визнав ті підстави, які позивачем не заявлялися, що є порушенням принципу диспозитивності.

Зазначив, що в основу рішення про часткове задоволення позову судом покладено те, що в матеріалах справи відсутні докази вручення іпотекодавцю ОСОБА_1 та боржнику ОСОБА_2 належним чином оформленого повідомлення про порушення основного зобов`язання, тоді як позивачем не зазначалися такі підстави позову, як відсутність підтвердження вручення боржнику повідомлення про порушення основного зобов`язання.

Суд дійшов хибного висновку про порушення прав позивача, посилаючись на відсутність доказів вручення ОСОБА_1 , як іпотекодавцю, належним чином оформленого повідомлення про порушення основного зобов`язання, оскільки матеріали справи містять докази надсилання належним чином сформованої вимоги про усунення порушень із зазначенням інформації про оціночну вартість майна, за якою відбулося зарахування грошових вимог. Така вимога була вручена позивачу 14.12.2021, про що зазначено позивачем в позовній заяві.

Вказав, що матеріалами справи також підтверджується факт надсилання вимоги і боржнику ОСОБА_2 , яка не є учасником справи, а тому позивач не може вказувати про порушення прав такої особи, а суд в свою чергу встановлювати обставини щодо даної особи, яка не є учасником справи.

За наведених обставин відповідач просив рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2022 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_1 подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, просив скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Третя особа, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підтвердження про фактичне вручення боржнику ОСОБА_2 вимоги про усунення порушення зобов`язання на підставі ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права, з наступних підстав.

Верховний Суд в постанові від 01.11.2021 у справі №405/3360/17 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 частини другої статгі 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Аналіз ст. 16, 47, 49, 175 ЦПК України вказує на те, що підстави позову визначаються позивачем виключно у позовній заяві або в заяві про зміну предмета або підстав позову.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставами позову ОСОБА_1 визначив: не надання йому доказів переходу до ТОВ "ФК "Інвестстандарт" права вимоги за основним та акцесорним зобов`язаннями; відсутність окремого двостороннього договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя; наявність судового рішення про відмову первісному кредитору у зверненні стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про відсутність права вимоги.

Крім цього, у відповіді на відзив позивач, як на підставу позову додатково зазначив таку підставу, як необґрунтованість та необ`єктивність оцінки майна.

При цьому, матеріали справи не містять окремої заяви позивача про зміну підстав позову.

З наведеного слідує, що така підстава позову, як необґрунтованість та необ`єктивність оцінки майна, заявлена ОСОБА_1 з порушенням процесуального закону.

В свою чергу, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України) (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20).

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Як вбачається з матеріалів справи, у даній справі позивачем а ні в позовній заяві, а ні в будь-якій іншій письмовій заяві чи усно, не заявлялося про порушення його прав та задоволення з підстав відсутності підтвердження про фактичне вручення боржнику ОСОБА_2 вимоги іпотекодержателя про усунення порушень на підставі ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставами для задоволення позову визнав ті підстави, які позивачем не заявлялись, що є порушенням принципу диспозитивності та свідчить про вихід судом за межі позовних вимог. Вихід суду за межі позовних вимог в свою чергу призвело до порушення права відповідача, зокрема і тим, що питання належності вручення вимоги саме боржнику взагалі не досліджувалось в межах судового провадження.

Окрім цього, колегія суддів також враховує, що ОСОБА_2 не є учасником даної справи, і звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 не заявляв про порушення свого права на тій підставі, що боржнику ОСОБА_2 не було вручено вимогу про усунення порушень. Поруч з цим, Верховний Суд в постанові від 06.10.2022 у справі №925/593/21 зазначив, що не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача в захисті порушеного права іншої особи.

Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та порушив норми процесуального права, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML-011/023/2007.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 26.11.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (майнової поруки) №РML-011/023/2007, за умовами якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , та належить іпотекодавцю на праві власності.

Вказаний договір іпотеки містить умови про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема в пунктах 6., 6.4, 6.4.1.,6.4.2. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель набуває право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги після несплати боржником будь-якої суми за кредитним договором та порушення іпотекодавцем своїх зобов`язань за ст. 5 Договору іпотеки; звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання. Іпотекодержатель обирає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони дійшли згоди на позасудове врегулювання спору та іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі. Згідно п. 6.4.2. при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику іпотечне повідомлення з вказівкою про загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення боржником боргових зобов`язань у строк, передбачений у Іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором №ML-011/023/2007 від 26.11.2007.

22 листопада 2021 року укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26.11.2007, згідно якого первісний іпотекодержатель ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передав та відступив новому іпотекодержателю ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки від 26.11.2007, посвідченого Магдич Т. І. - державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, за реєстровим №1-6542, відповідно до якого в іпотеку передане нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 , іпотекодавцем є ОСОБА_1

09 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» направило боржнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-011/023/2007 та договором іпотеки №РML-011/023/2007 (том 1, а. с. 9).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи позивача про відсутність доказів повідомлення його про перехід права вимоги до відповідача за кредитним та іпотечним договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" №898-IV(далі - Закон №898-IV), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону №898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI) норми статті 37 Закону №898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону №898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону №898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 та від 26 липня 2023 року у справі №759/5454/19.

У справі, рішення в якій переглядається, апеляційний суд установив, що банком на адресу іпотекодавця було направлено повідомлення-вимогу про обов`язок достроково сплатити заборгованість за кредитним договором та попереджено про наслідки невиконання. Проте у справі відсутні докази вручення повідомлення-вимоги боржниці. Відповідно до матеріалів справи поштове відправлення повернулося без вручення адресату за сплином строку зберігання.

Так, матеріалів справи вбачається, що в повідомленні від 09.12.2021, адресованому боржнику та іпотекодавцю про перехід права вимоги до ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт», останнє також висунуло боржнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення (том 1, а. с. 9). Зі змісту даної вимоги слідує, що необхідно у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 321 152 грн 50 коп. Також повідомлено про те, що у разі не виконання вимоги у вказаний строк ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» зверне стягнення на предмет іпотеки, згідно Договору іпотеки №ML-011/023/2007 від 26.11.2007.

10 грудня 2021 року дана вимога від 09.12.2021 про усунення порушення направлена ТОВ «ФК «ІнвестСтандарт» боржнику та іпотекодавцю (том 1, а. с. 137).

14 грудня 2021 року іпотекодавець ОСОБА_1 отримав вимогу від 09.12.2021, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (том 1, а. с. 138).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив, що таку вимогу отримав наприкінці грудня 2021 року (том 1, а. с. 1 на звороті).

В матеріалах справи також міститься копія конверту та рекомендованого повідомлення про направлення ОСОБА_2 вимоги про усунення порушення. Однак, боржник не отримала надісланих документів (том 1, а. с. 139-141).

04 січня 2022 року ОСОБА_1 направив ТОВ «ФК «Інвестстандарт» свої заперечення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з проханням до останнього утриматися від неправомірних та протизаконних дій по відношенню до своєї квартири АДРЕСА_2 (том 1, а. с. 11-15).

21 січня 2022 року ТОВ «ФК «Інвестстандарт» державному реєстратору було подано заяву на здійснення реєстрації права власності на іпотечне майно за Товариством в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

27 січня 2022 року державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О. В. прийняла рішення та провела державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестСтандарт», на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 21.01.2022 за реєстраційним номером 50542118, яку подав ОСОБА_5 , що діє на підставі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та документів, поданих для державної реєстрації.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ТОВ «ФК «Інвестстандарт» зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , державним реєстратором Мурашко О. В. Підстава для державної реєстрації: договір відступлення права вимоги, серія та номер: 4457, виданий 22.11.2021, видавник: Шевченко І. Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; договір іпотеки №PML-011/023/2007 (майнова порука), серія та номер: 1-6542, виданий 26.11.2007, видавник Магдич Т. І., державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 63101680 від 27.01.2022 16:14:26, Мурашко Ольга Володимирівна, Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області, Київська область.

З наведеного слідує, що ТОВ «ФК «Інвестстандарт», відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" та у відповідності до умов Договору іпотеки, дотримано всіх необхідних дій, які передували здійсненню перереєстрації за ним права власності на іпотечне майно в позасудовому порядку.

Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про реалізацію предмета іпотеки в позасудовому порядку, який передбачений законодавством та договором іпотеки. У зв'язку з цим висновки щодо відсутності відомостей про отримання боржником письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотек, як підстава для задоволення позову, є помилковими.

Також не можуть бути підставою для задоволення позову і доводи позивача про відсутність окремого двостороннього договору між ним та ТОВ «ФК «Інвестстандарт» про задоволення вимог іпотекодержателя, з огляду на таке.

Як вже неодноразово вказувалося вище, укладений ОСОБА_1 договір іпотеки містить застереження (6.4.2.), згідно якого, у випадку непогашення боргових зобов'язань, у строк, передбачений в іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи положення Закону України "Про іпотеку", в подібних правовідносинах зазначила, що Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Отже, відсутність між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не свідчить про порушення прав позивача.

Щодо доводів позивача про те, що існує рішення суду, яким первісному кредитору відмовлено в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, то слід зазначити, що дана обставина не позбавляє кредитора, в тому числі нового, скористатися своїм правом на задоволення вимог іпотекодержателя в інший спосіб, визначений договором іпотеки, який є дійсним та припиненим не визнавався.

Так, постановою Верховного Суду від 03 лютого 2022 року залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 25.11.2020, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про скасування запису про обтяження і припинення іпотеки, припинення обтяження у Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що наведені позивачем підстави позову є необґрунтованими та недоведеними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги ТОВ "ФК "Інвестстандарт" сплатило судовий збір у розмірі визначеному законом, а саме в сумі 2 977,20 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №37476 від 02.11.2022.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ТОВ "ФК "Інвестстандарт" понесені останнім судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 977,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестстандарт" - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2022 року в частині задоволення позовних вимог - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестстандарт" судовий збір в сумі 2 977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус