ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26669/22

Провадження № 22-ц/4820/1204/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача, відповідачів, їх представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/26669/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року в складі судді Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в розмірі 67 792 грни 34 коп, з яких: 53 630 грн 79 коп - інфляційні нарахування та 12 161 грн 55 коп - 3% річних.

В обгрунутвання заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що 27 квітня 2020 року заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у цивільній справі № 686/29778/19, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 254 702 грн 25 коп та по 1273 грн 51 коп судового збору. На підставі вказаного рішення суду видано чотири виконавчі листи, які пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Хмельницької області Лабчуку Р.М. Відповідно до виконавчих листів приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. відкрито виконавчі провадження № 63452719, № 63452757, № 63456563 та № 63456687 щодо стягнення з відповідачів грошових коштів. Позивачка посилалася, що рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року, відповідачем здійснено часткове виконання 25 листопада 2021 року шляхом сплати на користь стягувача грошові кошти в сумі 211 974 грн 97 коп і 16 листопада 2022 року - 42 727 грн 28 коп, остаточний розрахунок був проведений 25 листопада 2022 року та сплачено грошові кошти в розмірі 32 527 грн 79 коп. Таким чином, загальний строк прострочення виконання відповідачами заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 27 квітня 2020 року у цивільній справі №686/29778/19 становить 831 день. В зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачами грошового зобов`язання у позивачки виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, невірне застосування норм матеріального права. Так апелянтка вказує, що з 08 серпня 2020 року відповідачі зобов`язані виконати грошове зобов`язання та повернути отримані кошти в розмірі 254 702 грн 25 коп, оскільки вказане зобов`язання не було виконано належним чином, тому з відповідачі мають відшкодувати 3% річних та інфляційні витрати, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому ОСОБА_1 та її представник - адвокат Савченко О.В. просили скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаються, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року у цивільній справі № 686/29778/19, дійсно стягнуто з них на користь позивачки грошові кошти. Однак предметом справи було припинення права власності відповідачів на частку житлового будинку та частку земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, стягнувши солідарно із відповідачів грошову компенсацію в розмірі припиненої частки. Про те, що відбувався судовий розгляд справи, а також про ухвалення рішення, їм відомо не було, оскільки ОСОБА_1 скористалась тим, що вони в будинку по АДРЕСА_1 не проживають у зв`язку з його аварійним станом, навмисно вказала цю адресу в позовній заяві, тому вони не отримували жодних повідомлень про відкриття виконавчих проваджень, проведення електронних торгів з продажу їх майна. Лише в 20-х числах листопада 2022 року їм при зустрічі повідомив сусід, що прийшли листи з виконавчої служби і тоді вони дізналися про рішення суду. 25 листопада 2022 року вони доплатили суму, якої не вистачало, у розмірі 32527,79 грн. та виконавчі провадження були завершені у зв`язку з повним виконанням рішення суду. 26 грудня 2022 року звернувся до відділу державної реєстрації Хмельницької міської ради з метою внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду від 27 квітня 2020 року, але виявилось, що ОСОБА_1 вже продала частку будинку та земельної ділянки, за які вона отримала компенсацію у розмірі 254702 гривні. Дата укладення договору купівлі-продажу 05 грудня 2022 року, через 10 днів після отримання повного розрахунку за свою частку будинку та земельної ділянки. Отже, ОСОБА_1 достовірно знаючи, що відповідно до рішення суду від 27 квітня 2020 р., право власності на її частку припинено, з корисливих мотивів, шляхом обману, здійснила її незаконний продаж, таким чином вона отримала і компенсацію за частку будинку та земельної ділянки, і гроші від їх незаконного продажу. В результаті таких дій вони фактично залишилися на вулиці, позбавлені права володіти своїм майном, в зв`язку з чим змушені були звернутися із відповідними заявами до поліції. Крім того, вказували відповідачі, що позивачка звернулася до суду про стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань у зв`язку з невиконанням ними судового рішення у встановлені терміни, не дивлячись на те, що вже отримала подвійну вигоду. Отже, в даному спорі ОСОБА_1 не може виступати як сторона-кредитор, оскільки майно, право власності на яке припинено за рішенням суду, вона продала ще 05 грудня 2022 року, до моменту звернення до суду з даним позовом, а тому і немає права вимагати від боржників сплати на її користь трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, які є виключно способом захисту майнового права та інтересу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення її права вланості на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки загальною площею 0,0074 га, розташованої за вказаною адресою, стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі припиненої частки в сумі 254 702 грн 25 коп.

За даною позовною заявою було відкрито провадження в цивільній справі № 686/29778/19 та справа неодноразово призначалась до судового розгляду.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, однак поштві повідомлення кожного разу повертались до суду без вручення з відмітками пошти «по закінченню терміну зберігання», «інші причини невручення», «адресат відсутній за вказаною адресою».

Заочним рішенням Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , припинено право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки загальною площею 0,0074 га, розташованої за вказаною адресою, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі припиненої частки в сумі 254 702 грн 25 коп, вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В матеріалах цивільної справи № 686/29778/19 наявні супровідні про направлення копії рішення відповідачам, проте відсутні дані про отримання відповідачами копій судового рішення.

На підставі вказаного рішення суду Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було видано 4 виконавчі листи, які пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Хмельницької області Лабчуку Р.М.

Приватним виконавем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. постановами від 30 жовтня 2020 року було відкрито виконавчі провадження № 63452719, № 63452757, № 63456563 та № 63456687 щодо стягнення з ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 254 702 грн. 25 коп. та по 1 273 грн. 51 коп. з кожного боржника відповідно.

Постановами приватного виконавця Лабчука Р.М. від 02 грудня 2022 року закінчено виконавчі провадження, № 63452719, № 63452757, № 63456563 та № 63456687 у зв`язку з тим, що грошові кошти в процесі примусового виконання виконавчого документа у повному розмірі стягнуті з боржника та перераховані на користь стягувача.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.12.2022 року ОСОБА_1 05.12.2022 року уклала договір купівлі-продажу частини будинку та 1/3 частини земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1 , відповідно до якого власником частини будинку та земельної ділянки стала ОСОБА_4 .

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачами грошового зобов`язання 3% річних та інфляційні витрати, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за 831 день прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 08 серпня 2020 року по 25 листопада 2022 року..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення суду у справі № 686/29778/19, за невиконання якого позивачка просила стягнути 3% річних та інфляційні витрати, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, ухвалене не за зобов`язальними правовідносинами сторін, а тому ст. 625 ЦК України не може застосовуватись, оскільки грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Однак з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають і із завдання шкоди.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку після ухвалення рішення суду між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні суду визнано грошові зобов`язання сторони, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.

На вказані норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду суд першої інстанції в повній мірі не звернув уваги та дійшов помилкового висновку, що норми ст. 625 ЦК України не може застосовуватись при врішенні даного спору, так як між сторнами відсутні договірні правовідносини.

В той же час при вирішенні спору по суті колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

В главі 51 Цивільного кодексу україни «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» визначено відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання та умови. За яких така відповідальність настає.

Так відповідно до ст.. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За нормами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В цій же главі 51 ЦК України міститься і ст. 625 « Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», зміст якої наведенно вище.

Отже, оскільки норми ст. 625 ЦК України передбачають відповідальність саме за порушення грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а норми ст. 614 ЦК України встановлюють наявність такої відповідальності за порушення зобов`язання в разі наявності вини боржника, то колегія суддів вважає, що в даній цивільній справі за відсутності між сторонами договірних правовідносин та виникнення грошового зобов`язання на підставі рішення суду, підлягають застосуванню як норми ст.. 625 ЦК України, так і норми ст. 614 кодексу.

А тому в при вирішенні даного спору необхідно встановити вину відповідачів у невиконанні рішення суду.

При цьому колегія суддів не застосовує при вирішенні даного спору правові позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно якої норми ст.. 625 затсосовуються незалежно від вини боржника у виконанні грошового зобов`язання, оскільки в цивільних справах, по яким викладена така правова позиція, між сторонами існували договірні правовідносини, та боржнику було відомо про обов`язок виконання грошового зобова`язання і строк виконання на відміні від обставин в даній цивільній справі.

Крім того згідно правового висновку Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 278/725/20 для стягнення такої штрафної санкції як пеня за несплату аліментів, які стягнуті на підставі рішення суду, обов`язковою умовою є наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти.

Оскільки і в даній цивільній справі, і в справі № 278/725/20 грошове зобов`язання виникло на підставі рішення суду, відповідач не знав про наявність такого судового рішення та відповідно наявність в нього грошового зобов`язання перед позивачем на підставі рішення суду, тобто обставини в справах аналогічні, то колегія суддів вважає за можливе застосувати при вирішенні даного спору правову позицію Верховного Суду в справі № 278/725/20 щодо відповідальністі за порушення грошового зобов`язання за наявності вини боржника.

В своїх запереченнях проти позову позивачі вказували, що їм не було відомо про розгляд цивільної справи № 686/29778/19, винесення в даній справі судового рішення про стягнення з них на користь позивача грошових коштів, наявність виконавчого провадження з виконання рішення в даній справі.

Про наявність вищевказаного судового рішення відповідачам стало відомо лише в листопаді 2022 року після повного виконання рішення суду шляхом реалізації, належного їм спірного об`єкту нерухомості та сплати позивачці грошових коштів.

Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні апеляційного суду цивільної справи № 686/29778/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення її права вланості на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки загальною площею 0,0074 га, розташованої за вказаною адресою, стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі припиненої частки в сумі 254 702 грн 25 коп. відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, однак поштові повідомлення кожного разу повертались до суду без вручення з відмітками пошти «по закінченню терміну зберігання», «інші причини невручення», «адресат відсутній за вказаною адресою» та рішенням Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року було постановлено в заочному порядку.

В матеріалах справи містяться супровідні листи про направлення відповідачам копії рішення, однак відсутні жодні об`єктивні дані про отримання ними копії даного судового рішення.

Також в матерілах цивільної справи № 686/29778/19 наявне подання приватного виконавця Лабчука Р.М. в межах виконавчого провадження до суду про визначення частки майна боржника в майні, до якого долучались певні матеріали виконавчого провадження, однак в цих документах теж відсутні об`єктивні дані про повідомлення відповідачів про наявність даного виконавчого провадження.

Повідомлення суду відповідачам про розгляд даного подання теж повернулись до суду без вручення відповідачам.

І лише 22 листопада 2022 року відповідачі отримали копію заочного рішення Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року вже після його повного виконання шляхом звернення стягнення на їх нерухоме майно.

Таким чином на думку колегії суддів відповідачами доведено той факт, що їм не було відомо про ухвалення заочного рішення Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року про стягнення з них грошових коштів на користь позивача, здійснення виконавчого провадження на його виконання та відповідно виникнення в них на підставі даного судового рішення грошових зобов`язань перед позивачем, а тому колегія суддів вважає, що відсутня вина відповідачів в порушення грошового зобов`язання, яке виникло в них саме на підставі рішення суду.

В свою чергу позивач жодним чином вказані обставини не спростувала.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 614 ЦК України відсутні правові підстави для задоволення позову, тому в задоволенні позову слід відмовити, оскільки не доведено вину відповідачів у невиконанні грошового зобов`язання, яке виникло саме на підставі рішення суду.

З цих підстав слід відхилити доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Отже висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що ст. 625 ЦК України не може застосовуватись при вирішенні даного спору, оскільки грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини, які між сторонами відсутні, є помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає зміні з урахуванням мотивів відмови викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова