Справа №705/1472/22
2/705/644/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючої судді Годік Л.С.

за участю: секретаря судового засідання Бурлаки А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дарморос Катерини Олександрівни до ОСОБА_4 про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину спадкового майна, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дарморос К.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину спадкового майна.

В позові посилається на те, що з 30 січня 1987 року позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 .

В 1994 році ОСОБА_5 отримав від своєї матері ОСОБА_6 у спадок за заповітом житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній ділянці розміром 915 кв.м.

Даний житловий будинок покійна мати придбала згідно договору купівлі-продажу від 01.03.1988 року в якому зазначено, що на вказаній присадибній ділянці загальною площею 915 кв.м. розташований один глинобитний, критий шифером жилий будинок, жила прибудова «АІ», веранда «а», сарай «В». З моменту купівлі даного будинку мати хоч і була зареєстрована в ньому, але жодного дня там не проживала та ніяких добудов та поліпшень не робила, так як була вже в поважному віці (на той момент їй було 65 років та вона хворіла), а фактично проживала зі своєю донькою ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 де й померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.08.1994 року.

Так як успадкований будинок не був придатний для проживання, то в період з 1994 року до 1999 року спільними зусиллями подружжя зруйновано старий та добудовано новий цегляний житловий будинок з цокольним поверхом, що збільшило площу будинку з 59,0 кв.м. до 89,1 кв.м., а також побудована цегляна прибудова (2009 рік), тамбур (тимчасовий) з металопластикових панелей (2014 рік), бетонний ганок (1999 рік), сарай (1999 рік), два гаражі (один у 1996 році, інший у 2004 році), погріб (1999 рік), у 2005 році встановлено з металевої сітки огорожу, металеву хвіртку та ворота, у 2010 році двір було вимощено тротуарною плиткою. Крім того, було підведено газ та водопостачання. Даний факт підтверджується технічною документацією, яка додається до матеріалів позовної заяви.

Будувало подружжя власними силами, купували за спільні кошти будівельні матеріали, допомагали друзі, деяких з спеціалістів наймали. Позивач готувала працівникам обіди, вкладала як особисті матеріальні так і трудові ресурси. Покійний чоловік в період з 1993 року по 2003 рік не працював, а позивач весь цей час працювала викладачем в Уманському медучилищі, де працює і по цей час.

У 1999 році подружжя переселилось до зовсім нового спільно побудованого з усіма зручностями будинку, де постійно разом проживали та були зареєстровані. У позивачки це єдине житло.

Так як вказані новобудови були самочинними ОСОБА_5 з метою офіційного узаконення самочинного будівництва звернувся з відповідною заявою до виконавчого комітету Уманської міської ради, яка своїм рішенням № 134 від 11.03.2004 року погодила місце розташування об`єктів незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 житлового будинку розміром 11,2*7,2 м з літньою кухнею в цокольному поверсі розміром 6,6*6,2 м та сараю розміром 3,6*9,9м.

В результаті чого у 2004 році Управлінням містобудування і архітектури виконкому Уманської міської ради був розроблений та затверджений будівельний паспорт на житловий будинок, літню кухню та сарай по АДРЕСА_1 .

Таким чином, внаслідок спільних трудових та грошових затрат ОСОБА_1 та її покійного чоловіка вартість будинку по АДРЕСА_1 , істотно збільшилась з моменту отримання його у спадок і тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (1/2 частки будинку).

08 травня 2015 року ОСОБА_5 був складений заповіт на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 на свою дружину ОСОБА_1 , який як виявилось пізніше відмінив.

Під час спільного подружнього життя Уманською міською радою від 19.10.2017 р. № 775/04-12/01 було надано у власність ОСОБА_5 дві земельні ділянки площею 1000 кв.м. для обслуговування будинку та площею 65 кв.м. для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Після смерті чоловіка позивач звернулась до Уманської міської державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини та дізналась, що її чоловік зробив заповіт на все належне йому майно лише на свого сина ОСОБА_4 , а вона згідно ст. 1241 ЦК України має право отримати лише 1/6 частку як особа, яка має право на обов`язкову частку у спадщині.

Позивач не погоджується з даною частиною у спадщині, адже вважає що цим заповітом її покійний чоловік позбавив права вільного володіння своєю частиною спільно набутого майна яке гарантується статтею 41 Конституції України.

Посилаючись на норми ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), вказує, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України визначено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно висновку ПП «ТехБудЕксперт» № 14/04-22/БУД від 12.04.2022 року вартість будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визначена в рамках порівняльного періоду, станом на дату оцінки становить 2 596 303,00 грн., вартість земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0507 по АДРЕСА_1 становить 3 769 193,00 грн., вартість земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0508 по АДРЕСА_1 становить 244 991,00 грн.

При цьому, вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 01.03.1988 року вартість успадкованого покійним чоловіком житлового глинобитного будинку та присадибної ділянки під ним становила 5000,00 рублів.

Просить суд: визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0507, площею 0,1000 га та земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0508, площею 0,0065 га, які належали на праві власності покійному чоловіку ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеного вище майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала вимоги позовної заяви, просить задоволити заяву в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дарморос К.О. просить вимоги позовної заяви задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, попередньо подав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, за участі його представника адвоката Єременко І.В., позовні вимоги не визнає повністю, просить відмовити у задоволенні позову.

Крім того, 01.06.2022 від відповідача ОСОБА_4 на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 його покійна бабуся ОСОБА_6 , мати його покійного батька ОСОБА_5 придбала за договором купівлі - продажу житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14.04.1988 року відповідно до рішення №145 Уманського міськвиконкому отримала дозвіл на капітальний ремонт, добудову частини будинку, переобладнання частини підсобних приміщень, добудову літньої кухні, сараю та гаражів.

Того ж таки 1988 року після отримання дозвільних документів, бабуся розпочала будівництво.

Твердження позивача, що будівництво належного бабусі будинку вона проводила разом з його батьком не відповідає дійсності. Оскільки все будівництво відбувалося за життя бабусі та без участі позивачки. Доказом даних обставин є рішення №145 Уманського міськвиконкому від 14.04.1988 року на ім`я власника будинку, тобто покійної ОСОБА_6 , про можливість розпочинати будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 бабуся ОСОБА_6 померла. Єдиним спадкоємцем за заповітом всього належного майна покійної ОСОБА_6 був його батько. Але прийняти спадкове майно через нотаріальну контору покійний батько ОСОБА_5 не мав можливості так як все побудоване бабусею не було за життя введено в експлуатацію.

Як розказував йому батько, що він щоб успадкувати житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виготовляв необхідні документи на вже побудоване бабусею майно і рішенням Уманського міськрайонного суду від 17.05.2005 року за ним, як за єдиним спадкоємцем, було визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за вищевказаною адресою. Звертає увагу суду на зміст рішення Уманського міськрайонного суду від 17.05.2005 року, де судом були встановленні факти, що добудова житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 проводилася власником будинку ОСОБА_6 , а документи виготовлялись вже безпосередньо після смерті бабусі, щоб переоформити спадкове майно з покійної на батькове ім`я.

Вказує, що для визнання за особою, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання, без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

Отже, права і обов`язки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим майна, придбаного до 2004 року, і правовідносини між сторонами із приводу нього, не можуть регулюватися нормами СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тобто, якщо, як стверджує позивачка, вона брала участь в купівлі житлового будинку, то до даних правовідносин застосовується КпШС, який діяв на той час та позивачу необхідно, як зазначено вище довести ступінь її участі працею та коштами, відповідно складеними договорами або правовстановлюючими документами.

Але зважаючи на те, що всі будівельні роботи були закінчені за життя власником будинку, а саме ОСОБА_6 , що підтверджується технічним висновком про придатність об`єкта садибної забудови до експлуатації від 04.02.2005 року в якому чітко зазначено забудовник ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , будівельні роботи розпочаті у 1988 році і закінчені 1991 року, окрім того рішенням Уманського міськрайонного суду від 17.05.2005 року, покійний його батько успадкував житловий будинок з надвірними спорудами від своєї матері в тому ж самому стані, що він є і сьогодні, а тому це була особиста приватна власність ОСОБА_5 і не являється спільним майном подружжя. Жодних змін у стані, зовнішності та розмірі успадкованого батьком житлового будинку не відбулося, що підтверджується технічним паспортом від 17.10.2003 року, а площа будинку була збільшена за рахунок включення існуючого цокольного поверху (дана інформація зазначена у довідці від 15.04.2022 року видана Уманським БТІ).

Спірний житловий будинок був успадкований його покійним батьком, а якщо позивачка зазначає, що вартість майна істотно збільшилася, то Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 20.09.2020 року, справа № 214/6174/15-ц) приходить до висновку, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Що стосується спірних земельних ділянок зазначає, що з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року, приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак в інші періоди часу земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Отже, ОСОБА_5 приватизовано спірні земельні ділянки на підставі рішення Уманської міської ради від 20.06.2006 року, а тому земельні ділянки є його особистою власністю.

Зазначає, що в своєму позові позивач посилається на те, що покійний ОСОБА_5 фактично вступив в спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 фактично, але дане твердження спростовується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.04.2005 року, де нотаріус зазначає, що неможливо вчинити нотаріальну дію в зв`язку з відсутністю у спадкоємця факту прийняття спадщини.

Просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

06.07.2022 р. від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дарморос К.О. до суду надійшла Відповідь на відзив в якій вважає доводи відповідача неправдивими, такими, що не відповідають дійсності та зазначає, що ОСОБА_6 , фактично жодного дня не проживала та не мала відношення до будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , адже з 1989 року була хвора на хронічний лімфолейкоз (рак крові). Коли хвороба була в активній фазі вона у 1991 році проходила лікування в Черкаському обласному онкологічному диспансері, що підтверджується печаткою онкологічного диспансеру на заповіті від 24.01.1991 року, складеного лікарем ОСОБА_9 .

Щодо періоду будівництва спірного будинку зазначає, що відповідно відповіді на адвокатський запит до Уманського відділу БТІ їй надано копії деяких сторінок з інвентарної справи. Так, відповідно «Акта текущих изменений», вказано, що станом на 21.12.1994 року: «Жилой дом не оценен т.к. находится в стадии строительства и документы сделаны для подводки газа».

Згідно технічного опису станом на 1994 рік вбачається, що є фундамент: зведені стіни в 1 1/2 цеглини - не побіляні, перекриття: дерев`яні балки не оштукатурені, поли: шлак - відсутня стяжка, дах: асбофанера брусок (тобто без покриття). А у 2003 році до даного техопису техніком Чувган було внесено зміни, а саме: перекреслено червоною пастою що стіни не побілені та відсутня стяжка.

Крім того, покійний ОСОБА_5 у грудні 1994 року від імені вже на той час покійної матері звернувся до Уманського відділу БТІ (заказ №3522) із заявою провести поточні зміни і видати копію плану для підведення газу по АДРЕСА_1 .

У відповідь на адвокатський запит ПрАТ «УМАНЬГАЗ» повідомило, що за адресою АДРЕСА_1 , 29.06.1995 року були проведені технічні умови на проектування газифікації житлового будинку та згідно яких було виготовлено робочий проект. А згідно акту вводу в експлуатацію приєднання житлового будинку до газорозподільної системи та пуск газу виконано 15.11.1996 року.

Вказує, що покійний чоловік позивачки з метою реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 пройшов усі необхідні процедури легалізації самочинного будівництва, а саме: отримав дозвіл на будівництво (рішення Уманської міської ради № 134 від 11.03.2004 року), в судовому порядку визнав право власності на домоволодіння й добудови та 12.07.2005 р. зареєстрував право власності на будинок в Уманському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на новозбудований житловий будинок по АДРЕСА_1 , 12.07.2005 року твердження відповідача, що права та обов`язки щодо спірного майна виникли до 2004 року та не можуть регулюватись нормами СК України є помилковими.

Щодо посилання відповідача про наявність у технічному висновку про придатність об`єкта садибної забудови до експлуатації від 04.02.2005 року в якому зазначено що забудовник ОСОБА_6 , і вказано рік забудови 1988 -1991 роки, то вважає що даний доказ не може братись до уваги адже вказані там дані не відповідають дійсності, так як на той час дані про забудову вказувались зі слів власника та жодний нормативний документ не передбачав їх документальну перевірку. Крім того, згідно наданого технічного паспорту, сам будинок був повністю побудований у 1999 році, якраз в той період коли подружжя почали там фактично проживати, що підтверджується копією домової книги.

В рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2005 року по справі № 2-1319-05 чітко не вказано в який період проводилось будівництво, а лише вказано, що покійний ОСОБА_5 проживав разом з матір`ю та після її смерті проводив добудови. Таким чином, твердження відповідача що всі будівельні роботи були закінчені за життя ОСОБА_6 не відповідають дійсності.

Стосовно наданого технічного паспорту від 2003 року, то вказані в ньому дані про роки будівництва, кількість будівель та споруд, опис конструктивних елементів зовсім не відповідають тому технічному паспорту, який позивач отримала в БТІ у 2022 році та копій документів з інвентарної справи на спірний будинок адже, там фактично вказані інші роки забудови ніж це вказує відповідач, кількість будівель та споруд більша, тому легітимність цього документу викликають об`єктивні сумніви.

Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Єременко І.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що з 1972 року проживає в своєму будинку по АДРЕСА_1 . Була стара хата, батьки позивачки купували стару хату, але оформили на ОСОБА_5 . Кошти на будівництво давали батьки позивачки. Батьків ОСОБА_11 на будівництві не бачив. Хату, яку купили, розвалили і почали будувати нову хату. Як йому відомо зі слів матері позивачки, хату купили за їх кошти. Будувалася хата до 2005 року. Будували хату брати позивачки, здається безкоштовно. Кошти на будівництво ішли, зі слів, матері позивачки.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що знайома з позивачем і її чоловіком з 1989 року, приблизно в цей період будували будинок, по 1999 рік. Вона допомагала штукатурити, шпаклювати. Розраховувалась за роботу позивач ОСОБА_13 . Матір ОСОБА_5 не бачила. Їй не відомо хто купив будинок. У 1988 році був фундамент. Хто давав кошти на будинок і на будівництво їй не відомо, але з нею розраховувалась ОСОБА_13 (позивач).

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що ОСОБА_15 її племінниця. В період з 1988 по 2005 роки вона проживала в районі Нова Умань. Була стара хата, у 1991 році був вже підмурок. Купували будинок ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , мабуть за спільні кошти. Матір Коротянського Степана вона не бачила. Будуватися допомагав батько ОСОБА_13 . Зі слів брата (батька позивача) вони допомагали фінансово.

Свідок ОСОБА_18 показала суду, що вона є сусідкою Коротянських. Будинок будувався дуже довго. Коротянському Степану святкували День народження і входини. В будівництві найбільшу участь приймали дядьки ОСОБА_19 , вони кошти не брали. Коли купували була розвалюха. Купували хату ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , за чиї кошти їй не відомо. ОСОБА_17 матір вона бачила один раз. Про те, що власником була матір ОСОБА_17 , а потім ОСОБА_17 їй сказала ОСОБА_13 . Хата купувалась за кошти батьків ОСОБА_13 , їй це відомо зі слів сестри (матері позивачки). Вона не була присутня при тому як хтось давав кошти, але на скільки їй відомо, то кошти давали ОСОБА_13 батьки. Їй відомо, що ОСОБА_20 довго не працював. Дядькам ОСОБА_13 вони за роботу не платили.

Свідок ОСОБА_21 показав суду, що з 1988 року він проживав по АДРЕСА_3 . ОСОБА_22 купили глинобитну маленьку хатинку. Коротянський ОСОБА_17 почав там будуватися, вони разом з ОСОБА_13 будувались. Побудували нову хату. У будівництві брав участь батько ОСОБА_13 , ще наймали людей. Коли ОСОБА_22 переїхали в хату не може сказати. За чиї кошти купувався будинок і йшло будівництво не відомо.

Свідок ОСОБА_23 показав суду, що він познайомився з ОСОБА_24 і ОСОБА_17 років 30 тому. Він пам`ятає як будувалися, у нього був камаз, ОСОБА_17 купував солярку і на його прохання він допомагав на будівництві. Стара хата довго стояла, а будинок вони побудували новий. Будувалися довго, по мірі своїх можливостей. Матері ОСОБА_11 він не бачив, ОСОБА_17 працював з тестем (батьком ОСОБА_13 ). Зі слів ОСОБА_25 хату оформили формально на його матір. ОСОБА_17 працював помічником завскладу. Йому не відомо хто оплачував будівництво, хто купував строй матеріали, хто купував хату не знає.

Свідок ОСОБА_26 показав суду, що позивач є його племінницею. Він та два брати допомагали будувати хату по АДРЕСА_1 , починаючи з фундаменту. Закінчено було будівництво близько 1999 року. Він вів будівництво, бо є будівельником. Він не пам`ятає, що було на земельній ділянці, коли вони почали будівництво, так як це було давно. Хто давав кошти на будівництво не знає, але думає, що батько позивача. Біля хати, яку вони будували, була ще хата батьків позивачки, яка також добудовувалась. Висота поверху була 2,5 м. Чи будували підвал, не пам`ятає.

Суд, вислухавши учасників процесу, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.01.1987 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_27 зареєстрували шлюб (а.с.13).

Згідно Договору від 01.03.1988 р. ОСОБА_6 купила у ОСОБА_28 житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 915 кв.м., на вказаній присадибній земельній ділянці розташований один глинобитний, критий шифером жилий будинок, жила прибудова «АІ», веранда «а», сарай «В» (а.с.17-18).

Згідно Рішення Виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 14.04.1988 р. № 145, дозволено ОСОБА_6 , що проживає по АДРЕСА_1 , виконати капітальний ремонт частини будинку і переобладнати веранду та підсобне приміщення, добудувати житлову добудову розміром 9,5х10м замість другої частини існуючого будинку. Веранди знести. Побудувати літню кухню, сарай загальним розміром 6,8х4,5м, два гаражі загальним розміром 5,0х5,8м (а.с.113).

Згідно записів Технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 17.10.2003 р. на земельній ділянці розташовані: житловий будинок А з прибудовою 3 (1991 рік побудови), сараї Б, б (1933 рік поб.), гаражі Г, Д (1991 рік поб.) (самовільне будівництво, розмір 6,0х6,2) (а.с.116-121).

В Технічному висновку про придатність об`єкта садибної забудови до експлуатації від 04.02.2005 р., затвердженому начальником інспекції Держархбудконтролю, зазначено, що будівельні роботи житлового будинку по АДРЕСА_1 розпочаті 1988 року і закінчені 1991 року (а.с.115).

24.01.1991 р. ОСОБА_6 склала Заповіт в якому зазначено, що на випадок її смерті будинок разом з присадибною ділянкою та належним їй майном на правах приватної власності заповідає сину ОСОБА_5 і виконати всі формальності по його оформленню (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла (а.с.24).

Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 11.03.2004 р. № 134 погоджено місце розташування об`єктів незавершеного будівництва в домоволодінні по АДРЕСА_1 житлового будинку розміром 11,2х7,2м з літньою кухнею в цокольному поверсі розміром 6,6х6,2м та сараю розміром 3,6х9,9м на земельній ділянці, що рахується за покійною ОСОБА_6 (а.с.41). У 2004 році виготовлено будівельний паспорт (а.с.42-46).

Постановою від 14.04.2005 р. завідувача Уманської міської державної нотаріальної контори Копилова В.І., відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця факту прийняття спадщини (а.с.114).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 2-1319-05 від 17.05.2005 р. визнано за ОСОБА_5 право власності на побудований житловий будинок по АДРЕСА_1 та господарські споруди: два спарені гаражі «Г,Д», сараї «Г,В,б» (а.с.32 зворотний бік).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 034499 від 25.10.2006 р. ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , для обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :05:001:0507 (а.с.33,34-36,37).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 21.09.2021 р. ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку площею 0,0065 га по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:001:0508 (а.с.38-40).

Згідно довідки від 15.04.2022 р. № 379 о, виданої Уманським відділком КП «ЧООБТІ» ОСОБА_1 , загальна площа будинку по АДРЕСА_1 змінилася з 59,0 кв.м. на 89,1 кв.м. за рахунок включення площі цокольного поверху (а.с.64).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер (а.с.47).

Як встановлено судом та не заперечується учасниками судового процесу, за життя, ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів синові ОСОБА_4 .

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що її покійна свекруха ОСОБА_6 у 1988 році купила стару глиняну хату, не придатну для проживання та у 1994 році заповіла її своєму синові ОСОБА_5 . У період з 1994 по 1999 роки спільними зусиллями подружжя старий будинок було зруйновано та побудовано новий будинок із надвірними спорудами та добудовами, позивач у будівництво будинку вкладала, як фізичний труд, так і грошові кошти, що істотно збільшило вартість успадкованого житлового будинку, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що оскільки всі будівлі були самочинними, то за чоловіком ОСОБА_5 у 2005 році в судовому порядку було визнано право власності на домоволодіння й добудови. Однак, паралельно в позовній заяві та у відповіді на відзив позивач зазначає, що перебудова житлового будинку, купленого ОСОБА_6 , відбувалась фактично з моменту його придбання, ще за життя ОСОБА_6 та в рішенні Уманського міськрайонного суду від 20.06.2005 р. вказано, що ОСОБА_5 проживав разом з матір`ю та разом з нею, а потім після її смерті без відповідних документів проводили добудови, але не оформили їх, та за ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2005 р. № 2-1319-05 за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання права власності на житловий будинок вступило в законну силу 20.06.2005 р., рішення не оскаржувалось, тобто фактично позивач не заперечувала, що спірний житловий будинок перейшов її чоловікові у спадщину і лише після смерті чоловіка 11.10.2021 р., дізнавшись про його заповіт на користь сина ОСОБА_4 , оскаржила зазначене рішення суду спочатку в апеляційному, а потім касаційному суді.

Так, як встановлено Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 р. № 2-1319-05, «...Встановивши в межах відкритого апеляційного провадження, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 ні за законом, ні за заповітом і що рішенням суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1 не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейного кодексу України (далі СК України), цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Згідно з частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Пунктом 2 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

В апеляційній скарзі на рішення місцевого суду, а також під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 не заперечувала тих обставин, що ОСОБА_5 був єдиним спадкоємцем, який мав право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Тому з огляду на предмет позову в цій справі (визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування) доводи касаційної скарги про те, що з 30 січня 1987 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 і що будинок АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, є неспроможними. ...».

Зважаючи на вище викладене суд вважає, що позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали на праві власності покійному чоловіку ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину зазначеного вище майна, не підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0507, площею 0,1000 га та земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0508, площею 0,0065 га, які належали на праві власності покійному чоловіку ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеного вище майна слід зазначити наступне.

Земельні ділянки, кадастрові номери: :05:001:0507 та :05:001:0508 були надані ОСОБА_5 на підставі рішення Уманської міської ради від 20.06.2006 року площами 0,1000 га та 0,0065 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства. 25.10.2006 року ОСОБА_5 видано державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки.

Згідно ч.5 ст. 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-УІ «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-УІ «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено.

Отже, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався, виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об' єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 158/1016/16-ц (провадження № 61-4238св18), 23 січня 2019 року у справі № 352/1974/15-ц (провадження № 61-4313св18). За приписами частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, спірні земельні ділянки не є спільною власністю подружжя, оскільки були передані у власність ОСОБА_5 безоплатно відповідно до вимог ЗК України, тому режим спільного сумісного майна подружжя на земельні ділянки не поширюється, а тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 133, 141, 258-260, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволені позову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дарморос Катерини Олександрівни до ОСОБА_4 про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину спадкового майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

СуддяЛеся Сергіївна Годік