Справа № 569/4987/23
25 вересня 2023 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Гордійчук І.О.
секретаря судового засідання Баланович М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди,
Ухвалою суду від 24.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача.
Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Ч.1 ст.16 ЦК України, ст.4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 ЦПК України)
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правовий зміст положень ст.ст.12,81,82 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Позивачем долучено квитанції до матеріалів справи за період з 01.04.2019 року по 01.04.2022 року, на підтвердження виконання нею Мирової угоди (а.с.8-13).
За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права.
Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, з урахуванням вимог ч.4 ст.334 ЦК України виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 207 ЦПК України Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Отже, враховуючи положення матеріального закону, а також загальні засади цивільного судочинства, визначені у ст.ст.3, 11, 202, 509, 626-628, 638 ЦК України, мирова угода за своєю правовою природою є договором, що укладається сторонами з метою припинення спору на погоджених ними умовах.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. (ст.129-1 Конституції України).
Відповідно до ст.18 ЦПК України Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Реальне виконання відповідно до закону чинного судового рішення є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.
Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що мирова угода, укладена на стадії судового розгляду справи, та ухвала суду про її визнання, що набрала законної сили, повинні бути виконані у точній відповідності до змісту угоди, її умов, і відповідно до змісту ухвали суду про визнання мирової угоди та формулювання резолютивної частини цієї ухвали суду.
Беручи до уваги специфіку процесуального порядку вирішення відповідного питання, ухвала суду про визнання мирової угоди є одночасно і судовим рішенням, і виконавчим документом, у якому викладені умови мирової угоди і, відповідно, визначені умови виконання.
В даній конкретній справі, мирову угоду було укладено, а в подальшому було визнано судом із врахуванням вільного волевиявлення сторін, було досягнуто згоди щодо порядку виконання домовленостей стосовно конкретного нерухомого майна.
У разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися як до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам щодо виконавчого документа, так і не позбавлена права та можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.
Стягувач безумовно вправі вимагати й виконання судового рішення і цим правом теж розпоряджається на свій розсуд, проте, не вправі ревізувати судове рішення, що набрало законної сили, змінювати його зміст, спосіб і порядок виконання, виконувати довільно, тощо.
Суд приймає до уваги, що сторони врегулювавши відносини між собою у наведений в мировій угоді спосіб, створили ситуацію правової невизначеності щодо зобов`язання, його умов, порядку та відповідальності за порушення зобов`язання.
Пред`явленням позову саме про спонукання відповідача до виконання мирової угоди від 20.03.2019 року позивач засвідчив, що беззаперечно визнає цю угоду чинною. Відомості про внесення до угоди будь-яких змін, скасування будь-яких її положень, зокрема, через неналежне виконання її умов, додаткове врегулювання питань щодо змісту і умов мирової угоди із відповідачем в матеріалах справі відсутні і позивачем суду не надано. Тому підлягають виконанню саме мирова угода та чинні судові рішення про її визнання.
З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача не відповідає змісту і умовам мирової угоди, виходить за межі як угоди, так і судових рішень, якими вона затверджена, та не відповідає дійсним обставинам справи і умовам, на яких сторони врегулювали свої правовідносини.
Відтак, встановлені в ході судового розгляду наведені обставини в їх сукупності, на думку суду, є достатніми для висновку про відсутність підстав для задоволення позову і виключають можливість ухвалення такого судового рішення, адже, особа не може бути примушена до виконання умов мирової угоди, яких ця угода не містить, поза межами цієї угоди.
Оскільки позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і є необґрунтованими, це свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про спонукання до виконання мирової угоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1
Відповідач - ОСОБА_7 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2
Повний текст судового рішення складено 02.10.2023 року.
Суддя І.О.Гордійчук