С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/6283/23
В справі 760/4587/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

17 липня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у підготовчому засіданні в залі суду клопотання представника Відповідача про закриття провадження в цивільній справі за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу.

ІІ. Описова частина

Представник Відповідача ОСОБА_1 у підготовчому засіданні заявив клопотання про закриття провадження, наполягаючи на тому, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звернув увагу на те, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді Голови Укртрансбезпеки був державним службовцем, який діяв від імені державного органу та його діяльність відносилась до публічної служби.Зазначає, що у разі зобов`язання особи, яка перебуває/перебувала на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи для встановлення ступеню вини.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Тому, на думку Відповідача, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває/перебувала на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Представник Відповідача вказує, що оскільки у справі №140/10804/21 (рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді) позов не заявлявся про визнання протиправними дій або бездіяльності самого ОСОБА_1 , судом не досліджувались питання протиправності дій або бездіяльності, належного чи неналежного виконання ним посадових обов`язків і не ухвалювалось рішення з цього приводу. Отже під час розгляду даної справи, як вважає адвокат, справи суду буде необхідно не лише встановити обсяг завданої шкоди/збитків, а й надати оцінку правомірності дій Відповідача (або відповідачів - інших державних службовців) під час виконання ним посадових обов`язків, зокрема, під час видачі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.04.2021 №445-к «Про звільнення ОСОБА_2 » із змінами, внесеними наказом від 14.06.2021 № 846-к «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 02 квітня 2021 року № 445-к» та при подальшому поновленні його на посаді.

Водночас, стверджує адвокат, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Таким чином даний спір, на думку сторони Відповідача, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства про що Велика Палата Верховного Суду зробила відповідні правові висновки у постановах від 05.12.2018 у справі №818/1688/16 та від 12.12.2018 у справі №734/3102/16-ц, які мають враховуватись судами під час розгляду справ в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Прокурор та представники Позивачів заперечували проти закриття провадження у справі.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом, зокрема до громадян України, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.

Спір матиме приватноправовий характер, якщо він зумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа з огляду лише на її суб`єктний склад.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Право на стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням працівника із займаної посади, закріплено в статтях 134, 237 КЗпП України.

Чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Предметом позову в цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу без необхідності надання оцінки та встановлення неправомірності дій посадової особи (відповідача), відповідними діями якої така шкода завдана, оскільки неправомірність дій відповідача встановлена судовими рішеннями про незаконність звільнення особи із публічної служби та додаткового правового аналізу не потребує.

Верховний Суд, розглядаючи аналогічний спір, зазначив, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про закриття провадження у справі, оскільки за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним прокурором способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 658/28/21 (провадження № 61-15142св21).

IV. Резолютивна частина

Керуючись статтею 255 ЦПК України, суд ухвалив:

1.У задоволенні клопотання про закриття провадження відмовити.

2.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту.

Суддя: