Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 756/9842/20
Номер провадження 22-ц/824/13227/2023
Головуючий у суді першої інстанції М. В. Жук
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

03 жовтня 2023 року місто Київ

Справа № 756/9842/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Аветисяном Робертом Миколайовичем , на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року, постановлену в порядку статті 270 ЦПК України, у складі судді Жук М. В., в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І. О., у якому просив суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 05 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І. О., зареєстрований в реєстрі за № 1132, та припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34542765, яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І. О., про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І. О., про визнання договору дарування недійсним. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І. О., про визнання договору дарування недійсним закрито. Арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34542765, яка на праві власності належить ОСОБА_2 , накладений ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.08.2020 у цивільній справі №756/9842/20 скасовано.

01.05.2023 представником ОСОБА_2 - адвокатом Аветисян Р. М. подано заяву про стягнення із ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 20 500 грн 00 коп.

04.05.2023 представником ОСОБА_2 - адвокатом Тяжкороб Є. В. подано заяву про стягнення із ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 6 500 грн 00 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року вказані заяви про стягнення витрат на правничу допомогу об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року заяви представників ОСОБА_2 - адвокатів Аветисяна Р. М. та Тяжкороб Є.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. В решті вимог заяв відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 27 червня 2023 року в частині відмови у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000, 00 грн, ОСОБА_2 через свого представника Аветисяна Р. М. , подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду при вирішенні питання щодо визначення розміру судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, просить ухвалу суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000, 00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції в супереч вимогам закону зменшив розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн з власної ініціативи невірно визначивши складність справи, тривалість затраченого представниками відповідача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Також вказав, що судом не було належним чином досліджено докази виконаних адвокатами Аветисян Р. М. та Тажкороб Є. В. робіт, витраченого часу та не враховано, що позивачем було подано заяву про відмову від позову, що в силу ст. 141 ЦПК України надає відповідачу право на відшкодування витрат на правничу допомогу у повному розмірі.

ОСОБА_1 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І. О. відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подали.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І. О. подала до апеляційного суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі.

Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від позивача та відповідача (їх представників) не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 27.09.2023.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04).

Судом встановлено, що заяви представників відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу подані відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України.

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу представником відповідача Аветисяном Р. М. суду надано документи: договір про надання правової (правничої) допомоги № 22-09-2 від 22.09.2020, додаткову угоду № 1 від 24.09.2020, акт прийому-передачі від 26.04.2023, квитанцію № 22-09-2 від 26.04.2023. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 20 500 грн 00 коп. Представником відповідача Тяжкороб Є. В. на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано документи: договір про надання правової (правничої) допомоги № 10/2020 від 10.12.2020, додаткову угоду № 1 від 10.12.2020, додаткову угоду № 2 від 05.09.2022, додаткову угоду № 3 від 28.02.2023, акт прийому-передачі від 25.04.2023, квитанцію №8/2023/1 від 25.04.2023. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 6 500 грн 00 коп.

Таким чином вирішуючи питання про наявність підстав для покладення на позивача обов`язку по відшкодуванню відповідачу витрат на правничу допомогу суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

При цьому визначаючи розмір таких витрат суд безпідставно зменшив розмір заявлених до відшкодування позивачем відповідачу витрат на правничу допомогу з 27 000,00 грн до 10 000,00 грн, визнавши заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатами робіт урахувавши вимоги ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Проте колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на таке.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Розмір витрат на правничу допомогу у цій справі підтверджений належними та допустимими доказами.

Витрати на правничу допомогу відповідача в суді цілком пов`язані з розглядом справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку з виконанням умов договору про правничу допомогу), розмір яких є обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Представниками відповідача подано суду належні докази на підтвердження наданя професійної правничої допомоги ОСОБА_2 у зв`язку із подачею ОСОБА_1 позову про визнання договору дарування недійсним.

Так, адвокатом Аветисян P. M. надано правову допомогу відповідачу, виконано адвокатом роботу, витрачено час, а саме адвокат вивчив подані документи і вислухав усні пояснення Клієнта - 1,5 год х 1000 грн = 1500 грн; підготував договір про надання правової (правничої) допомоги - 0,25 годин х 1000 грн = 250 грн; підготував додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги - 0,25 год х 1000 грн = 250 грн; ознайомився у суді з матеріалами справи (з урахуванням дороги до суду та назад) - 2 год х 1000 грн = 2000 грн; проаналізував актуальну судову практику з аналогічних справ - 1 год х 1000 грн = 1000 грн; розробив з клієнтом правову позицію у справі - 0,5 год х 1000 грн = 500 грн; надав правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань - 0,5 год х 1000 гри = 500 грн; підготував і направив до суду апеляційну скаргу на ухвалу суду - 3 год х 1000 грн = 3000 грн; підготував і направив адвокатські запити ( 5 шт.) -0,5 год х 1000 грн = 500 грн; підготував і направив до суду відзив на позовну заяву - 3 год х 1000 грн = 3000 грн; підготував і направив до суду клопотання про витребування доказів - 0,5 год х 1000 грн = 500 грн; підготував і направив до суду заяву про виклик як свідка - 0,5 год х 1000 грн = 500 грн; підготував і направив до суду заяву про виклик свідків - 0,5 год х 1000 грн = 500 грн; підготував і направив до суду заяву про попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу - 0,25 годин х 1000 грн = 250 грн; підготував акт прийому - передачі правової (правничої) допомоги за договором - 0,25 год х 1000 грн = 250 грн; брав участь в якості представника в суді першої інстанції (3 судових засідання) - 6 год (з урахуванням дороги до суду та назад) х 1000 грн = 6000 грн.

Адвокат Тяжкороб Є. В. брала участь в якості представника в суді першої інстанції. Відповідач сплатив адвокату Тяжкороб Є. В. 4 500,00 грн за участь в трьох судових засіданнях в якості представника в суді першої інстанції по 1 500,0 грн за кожне засідання та 2 000,00 грн за участь в чотирьох судових засіданнях в якості представника в суді першої інстанції по п`ятсот грн за кожне засідання.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача з клопотанням про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу позивачу. Також позивач, подавши заяву про відмову від позову, будучи обізнаним про надання відповідачу правничої допомоги адвокатами, усвідомлював про настання наслідків у разі відмови від позову, який було ініційовано за його бажанням, щодо відшкодування відповідачу понесених ним витрат на правничу допомогу та заперечень щодо стягненняз нього таких витрат до суду не подавав.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних доку Витрати на правничу допомогу відповідача в суді першої інстанції цілком пов`язані з розглядом справи за позовом ініційованим позивачем, від якого він у подальшому відпомився та така відмова прийнята судом, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, були неминучими (у зв`язку з виконанням умов договорів про правничу допомогу), розмір яких є обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Колегія суддів зауважує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

При цьому суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

До матеріалів справи додано докази направлення стороні позивача клопотань про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем.

Водночас матеріали справи не містять доказів звернення позивача з клопотанням про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу відповідачу. Таких доказів не надано у розпорядження суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд помилково зменшив суму судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягали відшкодуванню відповідачу позивачем у зв`язку із відмовою позивача від позову, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, ЄСПЛ у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатами роботи, межі розгляду справи, принципи співмірності, а також критерій розумності розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для збільшення розміру витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, понесених відповідачем у суді першої інстанції до 27 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, та встановлені обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене по суті правильне судове рішення, яким вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, однак судом невірно визначено розмір витрат на правничу допомогу. А тому колегія суддів змінює ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року збільшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 10 000,00 грн до 27 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Аветисяном Робертом Миколайовичем , задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року змінити, збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) з 10 000,00 грн до 27 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 03 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна