ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6219/23

Провадження № 22-ц/4820/1746/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/6219/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2023 року (суддя Колієв С.А., повне судове рішення складено 28 липня 2023 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс», Товариство) вказувало, що 11 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200123096 щодо кредитування, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 19700 грн з встановленим строком користування з 11.10.2014 по 20.05.2017, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. ТОВ «Діджи Фінанс» 20.07.2020 на підставі договору №7_БМ із ПАТ «Банк Михайлівський» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №200123096. Позивач зазначає, що Банком було виконання взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тоді як ОСОБА_1 порушила його умови щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому станом на 13.03.2023 загальний розмір кредитної заборгованості відповідачки становить 57323,98 грн, з яких 18543,43 грн заборгованість за кредитом та 38780,55 грн заборгованість за відсотками.

Зважаючи на викладене, ТОВ «Діджи Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №200123096 від 11.10.2014 в розмірі 57323,98 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2023 року в задоволені позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ТОВ «Діджи Фінанс» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що 11.10.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200123096 щодо кредитування, за текстом документу: заява (оферта) №200123096, за умовами документа: видана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом до 50 000 грн та терміном 12 місяців, термін дії кредитної картки 5 років. Відповідно до правил користування карткою картка діє в межах визначених нею строком. Такий кредитний договір не передбачає щомісячних платежів відповідно графіка, при цьому держатель картки зобов`язаний стежити за витратами коштів для уникнення заборгованості. Апелянт зазначає, що факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими відповідачка була попередньо ознайомлена, підтверджується підписанням кредитного договору та додатків, а отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував недоведеність з боку відповідачки не користування нею кредитними коштами або повернення кредиту та дійсність кредитного договору, що вказує на виконання умов договору Банком та відповідно надалі розрахунком заборгованості. Крім того, кредитний договір не був оскаржений відповідачкою.

Позивач вказує на те, що заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором розрахована станом на дату укладення договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 та зафіксована в додатку до договору реєстрі кредитних договорів, що, на думку апелянта, є достатнім та беззаперечним доказом існування заборгованості.

ТОВ «Діджи Фінанс» вказує, що оскільки ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено у ньому тимчасову адміністрацію, а в подальшому було укладено договір про відступлення прав вимоги, тому позовні вимоги Товариства про стягнення заборгованості за Кредитним договором заявлені у розмірі, розрахованому Банком.

Зважаючи на викладене, ТОВ «Діджи Фінанс» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, відповідачка посилається на те, що судом першої інстанції був встановлений факт укладення кредитного правочину від 11.10.2014, тому є не зрозумілим, в чому саме, на думку апелянта, пролягає неправильність позиції суду. Крім того, позивач суперечить сам собі, оскільки вказує, що сам факт укладення Кредитного договору є доказом надання коштів у кредит, і одночасно визнає, що таке надання коштів відбувається вже в процесі виконання кредитного правочину. Відповідачка зазначає, що встановлений кредитний ліміт є лише максимально можливим розміром кредитування, а не доказом факту видачі-отримання коштів у кредит. Договір - є виявленням волі сторін, а не засвідченим фактом використання прав та виконання обов`язків, а тому твердження позивача, що укладення кредитного договору автоматично доводить отримання коштів у кредит, не має юридичного змісту.

Також, ОСОБА_1 вказує, що апелянтом не було надано розрахунку заборгованості із зазначення посади і ПІБ уповноважених працівників банку, первинні документи і докази, що стали підставою такого розрахунку, найменування та вид ліцензованого програмного забезпечення. При цьому апелянт стверджує, що первинні фінансові документи знаходяться в ПАТ «Банк Михайлівський», проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки позивач при відступленні прав вимоги мав право та обов`язок перевірити дійсність прав вимоги, якість переданих доказів, їх необхідність та достатність.

До апеляційного суду надійшло клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень до апеляційної скарги, проте це клопотання до задоволення не підлягає, оскільки представником позивача не надано письмових додаткових пояснень. І в переліку додатків до клопотання відсутнє додаткове пояснення до апеляційної скарги.

Справа розглядається в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частини першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено договір у формі заяви (оферти) №200123096 про надання та використання платіжної картки МС Debit, рахунок картки НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Максимальний кредитний ліміт у вказаній заяві (оферта) не зазначений.

При цьому, умовами договору передбачено, що ОСОБА_1 пропонує банку укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки в рамках якого: відкрити на її ім`я поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватися в рамках Договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку; випустити на ім`я відповідачки платіжну картку, тип якої вказано в ОП заяви; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки. Відповідачка погодилася із тим, що розмір кредитного ліміту встановлений банком самостійно на підставі відомостей повідомлених позичальником банку; строк дії ліміту під операції з карткою буде відповідати строку дії договору про картку (а.с.6).

Також, 11 жовтня 2014 року ОСОБА_1 підписала Анкету №783843, в якій зазначено загальну інформацію про кредит (бажана сума кредиту 0 грн, строк (міс.), мета кредиту, сума додаткових послуг дані відсутні); контактну інформацію; адресу реєстрації клієнта; адресу фактичного місця проживання або перебування; додаткову контакту інформацію (третя особа); інформацію про місце роботи; дані про доходи та витрати; майно (а.с.7).

11 жовтня 2014 року ОСОБА_1 підписані Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна картка МКредитка (неіменна)», а також відповідачкою отримано платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду № 434969 (а.с.11, 15).

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №7_БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200123096, укладеним 11.10.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.17-21).

Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором №200123096 від 11.10.2014 складає 57323,98 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту - 18543,43 грн та заборгованості за доходами - 38780,55 грн, а також вказана дата закінчення кредитного договору 20 травня 2017 року (а.с.22).

19 грудня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило ОСОБА_1 претензію із пропозицією самостійно сплатити заборгованість за Кредитним договором №200123096 від 11.10.2014 в загальній сумі 57323,98 грн (а.с.23).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, адже позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 дійсно отримала у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 19700 грн; не доведено розмір та порядок нарахування відсотків, а також наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором №200123096 від 11.10.2014 у розмірі 57323,98 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи докази, а саме копії: заяви (оферти) №200123096 від 11 жовтня 2014 року, анкети №783843 від 11 жовтня 2014 року, паспорта позичальника та ідентифікаційного коду, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 11 жовтня 2014 року, договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток від 11 жовтня 2014 року, тарифів по продукту «МКредитка», розписки про отримання платіжної картки та/або пін-коду від 11 жовтня 2014 року, згоди суб`єкта персональних даних від 11 жовтня 2014 року, договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», платіжного доручення №25 від 09 липня 2020 року, додатку № 1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, претензії №200123096 від 19 грудня 2022 року (а.с. 6-24), прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог, адже доказів того, що відповідачкою були отримані кредитні кошти, їх розмір та дата отримання; розмір відсотків та порядок і період їх нарахування позивачем надано не було.

А тому, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, їх розмір, графіку погашення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений договір про кредитування шляхом отримання кредиту із ліміту видачі через кредитну картку, адже у договорі про кредитування, що укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 не зазначено розмір та час наданих відповідачці кредитних коштів.

Так, з долученої до позовної заяви позивачем заяви (оферти) №200123096, яка підписана представником ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 11 жовтня 2014 року неможливо зробити висновок про розмір та дату надання кредиту відповідачці, дату сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплати за кредитом, неможливо встановити розмір процентів та порядок їх нарахування (а.с.6).

Також, в підписаній позичальником Анкеті №783843 в графі про бажану суму кредиту вказано 0 грн, відомості про строк кредиту відсутні, також не зазначено, на підставі якого договору була складена Анкета №783843 (а.с.7).

З Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна картка МКредитка (не іменна)» - сума можливого кредиту вказана до 50000 грн, строк кредиту 12 місяців, орієнтовна сукупна вартість кредиту 22603,27 грн (а.с.11).

Проте, з дослідженої розписки про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду не можливо встановити, яка сума кредитних коштів була на рахунку за цією карткою (а.с.15).

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Таким чином, належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), проте суду не надано розрахунку заборгованості або первинних документів чи виписки по рахунку відповідачки.

Суд першої інстанції вірно вказав, що додаток №1 до Договору №7_БМ від 20.07.2020 про відступлення прав вимоги без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує позовні вимоги саме про отримання ОСОБА_1 розміру кредитних коштів в межах встановленого кредитного ліміту, дату їх отримання та не підтверджує, яку частина тіла кредиту та відсотків за його користування було сплачено відповідачкою, а яка частина кредиту сплачена не була з врахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував недоведеність відповідачкою щодо відсутності користування нею кредитними коштами є вільним трактуванням позивачем положень процесуального закону, оскільки за цими приписами обов`язок суду перевірити докази, подані стороною на підтвердження позовних вимог та задовольнити позов є лише у випадку доведення позивачем належними доказами свого позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави, визначені статтею 141 ЦПК України для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай