Справа № 344/1762/23
Провадження № 22-ц/4808/1033/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Барков В.М., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідачі Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Бабій О.М.,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що в 1987 році його матір ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 , від шлюбу яких народився син ОСОБА_4 .

В 1973 році ОСОБА_3 отримав земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку. В 1984 році одноповерховий будинок було здано в експлуатацію, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №154 від 11.04.1984 року та відповідно до якого даний будинок складається з чотирьох житлових кімнат площею 64, 6 кв.м, кухні, ванни, вбиральні, чотирьох коридорів, прихожої, тамбуру, загальною площею 121,6 кв.м. , площа підвалу 121,7 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.04.1989 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 повністю належав ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 позивач з дозволу та згодою своєї матері у 2004 році почав здійснювати добудову другого поверху будинку, яку завершив у червні 2007 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке отримала співвідповідачка будинок складається із житлової площі 133, 0 кв.м та із 197, 3 кв.м.

В процесі здійснення робіт по добудові другого поверху у відповідності до технічного паспорту, позивачем створено нерухоме майно, яке розміщено на другому поверсі, а саме сходи та сходова клітка; коридор розміром 13,0 кв.м.; житлова кімната розміром 32, 0 кв.м.; житлова кімната розміром - 13,1 кв.м.;житлова кімната розміром 22,8 кв. м.; житлова кімната розміром 15,3 кв.м.; коридор розміром 7,5 кв. м.; ванна, вбиральня розміром 1,24 кв.м. ; кладова розміром 2,1 кв.м, загальною площею 108,5 кв.м.

18 березня 2008 року ОСОБА_2 без відома позивача зареєструвала право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 .

В процесі розгляду справи №344/9502/21 з`ясувалося, що право власності на будинок зареєстровано за АТ «Перший Український міжнародний банк».

Зазначив, що факт добудови ним другого поверху житлового будинку ОСОБА_2 не заперечується та підтверджується свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

При укладанні договору іпотеки від 16.07.2014 року АТ «Перший Український міжнародний банк» знав, що ОСОБА_2 отримала технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 06.03.2008 року, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.03.2008 року, свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.04.2008 року.

Також АТ «Перший Український міжнародний банк» було відомо, що ОСОБА_2 здійснює догляд за психічно-хворим сином ОСОБА_7 .

Зазначені документи на будинок не надавали відповідачці права на укладення договору іпотеки.

ОСОБА_2 тривалий час працювала на посаді головного бухгалтера ТОВ «Компанія Рона». 10.02.2014 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «Компанія Рона» було укладено кредитний договір №1.14-16.

На вмовляння керівника ТОВ «Компанія Рона» та АТ «Перший Український міжнародний банк» ОСОБА_2 погодилась приховано від дітей передати в іпотеку житловий будинок разом із земельною ділянкою.

Відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк» та керівник «Компанія Рона» мали зацікавленість у вчиненні шахрайських дій, що підтверджується: ухвалою Слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року; постановою господарського суду про визнання банкрутом ТОВ «Компанія Рона» від 18.02.2021 року; ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2020 року; відповіддю Головного слідчого управління Національної поліції України від 05.11.2018 року; копією постанови слідчого про зупинення досудового розслідування від 05.11.2018 року; копією супровідного листа від 13.07.2020 року; копією постанови слідчого про зупинення досудового розслідування від 21.04.2020 року; копією постанови слідчого про відновлення досудового розслідування від 13.07.2020.

Дані документи підтверджують, що АТ «Перший Український міжнародний банк» не є добросовісним набувачем майна.

Звертає увагу суду, що іпотечний договір, від імені ОСОБА_2 підписував керуючий відділенням №7 банку в м. Івано-Франківську Копац О.Л., який спільно із керівником ТОВ «Компанія Рона» з метою одержання кредитних коштів вчинили шахрайство з фінансовими ресурсами та є безпосередніми фігурантами кримінальної справи.

Укладений іпотечний договір суперечить ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст.. 578 ЦКУ України та був укладений з шахрайською метою одержання фінансових ресурсів, про що співвідповідачка не мала гадки.

ОСОБА_2 передала в іпотеку належне позивачу та його брату ОСОБА_7 майно, тому АТ «Перший Український міжнародний банк» не є добросовісним набувачем майна, безпосередньо проінформований про відсутність у ОСОБА_2 права на відчудження майна.

Вважає, що відповідно до вищенаведеного та згідно ст. ст. 387, 388 ЦК України, як законний володілець має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У зв`язку з викладеним просив суд витребування із чужого незаконного володіння відповідача АТ «Перший Український міжнародний банк» нерухомого майна, а саме: сходів та сходової клітки; коридору розміром 13,0 кв.м.; житлової кімнати розміром 32,0, кв.м.; житлової кімнати розміром 13,1. кв.м.; житлової кімнати розміром 22,8 кв.м.; житлової кімнати розміром 15.3 кв.м.; коридору розміром 7.5. кв.м.; ванної; вбиральні розміром - 1,24 кв.м.; кладової розміром 2.1 кв.м. Всього загальною площею 108,5 кв.м., у тому числі 83,2 кв.м. житлової площі та 25,3 кв.м. нежитлової площі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Перший Український міжнародний банк», ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає, що у 2004 році після смерті вітчима ОСОБА_8 він за погодженням матері почав здійснювати добудову другого поверху будинку, яку завершив у червні 2007 року.

В березні 2008 року співвідповідачка ОСОБА_2 без його відома зареєструвала право власності на весь житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В липні 2014 року ОСОБА_2 без його відома, уклала з АТ «Перший Український міжнародний банк» договір іпотеки.

На даний час керівник відділення №1 АТ «Перший Український міжнародний банк» ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України.

Зазначив, що ОСОБА_2 не мала права на укладення договору іпотеки, оскільки в будинку зареєстрований його брат, який є інвалідом ІІ групи та є обмежено дієздатним, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №195

Вважає, що оскільки ним здійснено добудову другого поверху будинку, тому відповідно до діючого законодавства дана частина будинку повинна бути у його приватній власності.

В 2021 року скаржник звернувся з позовом до ОСОБА_2 про витребування та вилучення нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.12.2021 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.06.2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вважає, що оскільки він є власником другого поверху даного будинку, тому відповідно до положень ст. 16 ЦК України має право на здійснення захисту своїх цивільних прав та інтересів.

Суд першої інстанції зробив невідповідні висновки обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права. В процесі розгляду справи були допитані свідки Овчарин ЯМ. Та ОСОБА_10 , які повно ті об`єктивно пояснили здійснення ним добудови, однак суд не дав належної оцінки цим доказам.

Скаржник зазначив, що він довів факт добудови другого поверху житлового будинку та обґрунтував незаконність іпотечного договору. Судом першої інстанції залишено поза увагою та недано оцінки вчинення керівником відділення №1 АТ «Перший Український Міжнародний банк" кримінального злочину.

Скаржник посилається на упередженість суду першої інстанції при розгляді справи.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Перший Український міжнародний банк» зазначило, що 20.02.2014 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «Компанія Рона» було укладено кредитний договір №1.14-16, з додатковими угодами та додатками до нього, відповідно до умов якого Банк надав ТОВ «Компанія Рона» кредитні кошти в сумі близько 80 000 000 гривень. 3 метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Компанія Рона» за Кредитним договором №1.14-16 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_11 укладено іпотечний договір №1.14-16/17/1-8, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. 16.07.2014р. за реєстровим №1130, з додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку АТ «ПУМБ» належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, зі всіма складовими частинами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер: :21:006:0243, площа: 0,0801 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому у зв`язку з невиконанням ТОВ «Компанія Рона» зобов`язань за згадуваним вище Кредитним договором №1.14-16, AT «ПУМБ» 31.01.2017 року задоволено забезпечені іпотекою грошові вимоги шляхом набуття права власності на вказаний вище Предмет іпотеки. АТ «Перший Український міжнародний банк» є законним власником даного нерухомого майна, яким заволоділо на підставі іпотечного застереження.

Зазначило, що в матеріалах справи відсутні докази того, що скаржник є власником спірної частини будинку. Долучені матеріали кримінального провадження не можуть вважатися доказами в розуміння глави 5 ЦПК України, лише вирок суду, відповідно до положень ст. 78, 82 ЦПК України може бути врахований про ухваленні судового рішення у даній справі.

На адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла репліка, що за своїм змістом є відповіддю на відзив на апеляційну скаргу АТ «Перший Український міжнародний банк», в якій ОСОБА_2 підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений у відповідності до вимог закону. На адресу скаржника направлялася судова повістка повідомлення, яка повернулася з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відсутність особи за адресою її місця проживання.

Згідно довідки від 28 червня 2023 року №2120 (т.с.2 а.с.19) ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 19.11.2020 року по теперішній час, яка дислокується в м. Чернівці. На адресу апеляційного суду від скаржника надійшла заява про розгляд справи за відсутності скаржника.

У судове засідання представник АТ «Перший Український міжнародний банк» не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлена у відповідності до закону.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без позивача від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та представника відповідача АТ «Перший Український міжнародний банк по справі, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач АТ «ПУМБ» набув право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі іпотечного застереження, яке закріплене в іпотечному договорі. Іпотечний договір є діючим, ніким не оспорюваний, недійсним не визнавався. Власник з дотриманням вимог ст.ст.387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як потрапило у володіння останнього набувача. Позивач не є власником будинку ні його частини. Суд дійшов висновку що позичач та відповідачка ОСОБА_2 не довели, що на момент укладання іпотечного договору та реєстрації права власності банк діяв недобросовісно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18137805, сформованого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 18 березня 2008 року, станом на день формування витягу, власником будинку був ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15 вересня 2003 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала у власність в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , домоволодіння АДРЕСА_1 .

За ОСОБА_2 26.05.2014 було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0801 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:006:0243, що підтерджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до іпотечного договору № 1.14-16/17І-8 від 16 липня 2014 року ОСОБА_2 , з метою забезпечення належного виконання зобов`язання ТОВ «Компанія Рона» за генеральним договором № ЮР/1.14-17 від 26 лютого 2014 року про умови надання банківських гарантій і акредитивів, а також кредитним договором № 1.14-16 від 20 лютого 2014 року, передала домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :21:006:0243, площею 0,0801 га, в іпотеку ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 вбачається, 30 січня 2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І. П. внесено запис про право власності на вказаний будинок за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Набуття АТ «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на дане майно було наслідком звернення стягнення на нього в порядку ст. ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», для задоволення вимог банку згідно іпотечного договору № 1.14-16/17І-8 від 16 липня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

ЦК України передбачені засади захисту права власності.

Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема. якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з вимогами про витребування із чужого незаконного володіння відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» сходів та сходовової клітки; коридору розміром 13,0 кв.м.; житлової кімнати розміром 32,0, кв.м.; житлової кімнати розміром 13,1. кв.м.; житлової кімнати розміром 22,8 кв.м.; житлової кімнати розміром 15.3 кв.м.; коридору розміром 7.5. кв.м.; ванної; вбиральні розміром - 1,24 кв.м.; кладової розміром 2.1 кв.м. Всього загальною площею 108,5 кв.м., у тому числі 83,2 кв.м. житлової площі та 25,3 кв.м. нежитлової площі на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 позивач посилався на те, що це майно є його власністю, оскільки ним здійснено добудову другого поверху будинку.

Судом встановлено, що первісним власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 набула право власності на будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 квітня 2008 року.

30 січня 2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І. П. внесено запис про право власності на вказаний будинок за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 вбачається,

Набуття АТ «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на дане майно було наслідком звернення стягнення на нього в порядку ст. ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», для задоволення вимог банку згідно іпотечного договору № 1.14-16/17І-8 від 16 липня 2014 року.

Між тим, позивачем не надано суду належних, допустимих доказів того, що вказана частина будинку (другий поверх) належала позивачу на праві власності.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених вимог позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що свідки ОСОБА_12 , та ОСОБА_10 довели суду, що позивачем було здійснено добудову до будинку, оскільки набуття права власності на об`єкт нерухомості (будинку, його частини) необхідно підтверджувати допустимими доказами . В даному випадку покази свідків є не допустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що ним було отримано, у визначеному законом порядку, дозвіл на добудову другого поверху, вказана добудова була прийнята в експлуатацію та за позивачем зареєстровано право власності на спірну частину будинку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 квітня 2008 року ОСОБА_2 набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на домоволодіння, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , житловою площею 133, 00 загальною площею 197, 3 кв.м.

26 травня 2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказаний будинок загальною площею 321, 3 кв.м, житловою 133 кв.м, що спростовує твердження позивача, що саме ним було здійснено добудову до будинку, адже саме за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на будинок у збільшеному розмірі. Пояснення ОСОБА_2 про те, що другий поверх будинку збудовано її сином ОСОБА_1 не можуть слугувати доказами права власності позивача на частину вказаного будинку, адже саме за нею було зареєстровано право власності на цілий будинок.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, та не дав оцінки доказам, вчиненню кримінального злочину керівником відділення №1 АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який укладав та підписував іпотечний договір, оскільки надані позивачем копії постанов про зупинення досудового розслідування не є допустимими доказами в розумінні до ч.2 ст.78 ЦПК України , згідно якої обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суду не надано вироку суду в кримінальному провадженні, ухвалу про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили стосовно обставин, на які посилається позивач.

Колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційної скарги стосовно добросовісності дій банку, оскільки позивачем не доведено, що він є власником частини будинку та має право на витребування майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що його брат ОСОБА_13 є обмежено дієздатний та зареєстрований у спірному будинку, що є підставою для визнання правочину недійсним, не приймає до уваги, оскільки в даній справі позивачем не заявлялися вимоги про визнання іпотечного договору недійсним з цих підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати по сплаті судового збору відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.Д. Фединяк