ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

за участю секретаря: Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташової Світлани Іванівни, про визнання правочину недійсним та скасування запису про державну реєстрацію

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року, В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року адвокат Тарасенко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним правочин з припинення іпотеки, здійснений ОСОБА_2 20.11.2020 року , яка виникла на підставі Договору іпотеки від 08.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим №3188 та Договором про внесення змін та доповнень №1 до Договору іпотеки, укладеного 28.09.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим №3007, а також скасувати державну реєстрацію припинення іпотеки на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. індексний номер 55255407.

Позов мотивовано тим, що 08.10.2010 між сторонами у справі було укладено Договір позики грошей № 3186 та в забезпечення виконання вимог договору укладено Договір іпотеки № 3188.

Відповідно до п.2 Договору іпотеки від 08.10.2010 за реєстровим № 3188, в забезпечення своєчасного повернення отриманої по договору позики суми, а також відшкодування можливих збитків, Іпотекодавець ОСОБА_3 передає в іпотеку Іпотекодержателю ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.07.2017 року, яке набрало законної сили 17.10.2018 року, визначено в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей № 3186 від 08.10.2010 зі змінами від 28.09.2011 №3005 у розмірі 410 720 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.10.2010 №3188 зі змінами від 28.09.2011 № 3007, шляхом надання ОСОБА_2 права на продаж зазначеної квартири будь-якій особі-покупцеві, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 398 240,00 гривен (триста дев`яносто вісім тисяч двісті сорок гривень).

Вказує, що з метою реалізації рішення суду, зокрема продажу вищевказаної квартири, позивач, помилково, маючи намір зняти заборону відчуження з квартири для подальшого укладання договору-купівлі продажу, здійснив також іншу дію - припинив іпотечні відносини, а саме: 20.11.2020 року підписав у приватного нотаріуса Карташової С.І. заяву з проханням зняти заборону та виключити запис про іпотеку вищевказаної квартири з Державного реєстру речових прав та майно, на підставі чого приватним нотаріусом було вчинено запис згідно з рішенням індексний №55255407 про проведену державну реєстрацію припинення іпотеки.

Представник позивача зазначає, що самостійно вищевказану помилку усунути не видалось можливим у зв`язку з відмовою нотаріуса з посиланням на те, що така помилка може бути усунута державним реєстратором виключно на підставі рішення суду, тому вважає, що єдиним можливим механізмом виправлення помилки є визнання правочину з припинення іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що стороною позивача не надано доказів того, що при зверненні до приватного нотаріуса Бабешко О.В. помилився чи неправильно сприйняв фактичні обставини вчиненого ним правочину.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 , в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник адвокат Тарасенко О.В. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що однією з причин помилки було те, що ОСОБА_2 користуючись правовою допомогою, довіряючи адвокату та нотаріусу не перевірив зміст документа, який йому запропонував нотаріус.

Вказує, що заборгованість по договору позики не погашена.

Відзив до суду не надходив.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.10.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів строком до 28.03.2012 у розмірі 148 800 грн., що на момент укладання договору складало за згодою сторін в еквіваленті 18 600 доларів США та договір іпотеки №3188, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Картановою С.І.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.07.2017 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей № 3186 від 08.10.2010 зі змінами від 28.09.2011 №3005 у розмірі 410 720 гривень, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.10.2010 № 3188 зі змінами від 28.09.2011 № 3007, а саме одно кімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом надання ОСОБА_2 права на продаж зазначеної квартири будь-якій особі-покупцеві, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 398 240,00 гривень.

На підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 про зняття заборони відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 та виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округут Карташовою С.І. 20.11.2020 року було внесено відомості про припинення іпотеки за вищевказаною адресою (індексний номер рішення 55255407), що відображено у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що при зверненні до нотаріуса та підписанні заяви з проханням зняти заборону відчуження та виключити запис з реєстру про іпотеку, він помилився чи невірно сприйняв фактичні обставини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

У статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 (провадження № 61-7209св22) зазначено, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 не довів, що на момент звернення до приватного нотаріуса, він помилився стосовно правової природи підписаної ним заяви.

Належних та достовірних доказів в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України на підтвердження того факту, що він дійсно помилявся чи неправильно сприйняв фактичні обставини, що вплинуло на його волевиявлення, позивачем не надано.

Суд вважає безпідставними посилання на юридичну необізнаність ОСОБА_2 , оскільки помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.09.2023.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова