Справа № 689/2395/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2023 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Шевчик О.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Фурман Н.Л.,

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ярмолинецької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Ярмолинецької селищної ради, в якому просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом по 1/2 на житловий будинок загальною площею 72,6 кв. м. літ.А-1, а також по 1/2 господарських будівель та надвірних споруд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказали, що їхньому батькові ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на будинок від 14 травня 1987 року належить будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно вказаного свідоцтва будинок належав до колгоспного двору, головою двору якого був він, свідоцтво видано на підставі рішення Ярмолинецького районної ради №78 від 23 квітня 1987 року.

Після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачі успадкували майно за заповітом від 10 липня 2017 року, згідно якого він їм заповів в рівних частинах кожному вказаний вище будинок, який належав до колгоспного двору.

Згідно відповіді нотаріуса від 25.08.2023 року позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки будинковолодіння належить до майна колгоспного двору.

А тому, щоб захистити свої майнові права позивачі звернулися до суду.

Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, вказаних у позові.

Представник відповідача Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає. Просить розглядати справу без участі представника селищної ради.

Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на 15 квітня 1991 року в погосподарському номері за адресою: АДРЕСА_1 до складу членів двору входили: ОСОБА_4 голова сім`ї, ОСОБА_3 син, ОСОБА_5 дочка. Головою двору був ОСОБА_4 .

Дані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 14.05.1987 р.; довідкою Ярмолинецької селищної ради №299 від 24.08.2023 року; довідкою Ярмолинецької селищної ради №329 від 12.09.2023 року; свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 виданим 05.03.1993 року, в якому вказано прізвище дружини після одруження « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07.07.2020 року.

Із спадкової справи № 113-2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що спадкоємцями майна після його смерті є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст.ст.1269-1270 ЦК України. Інші спадкоємці відсутні.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах про захист права приватної власності" до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Тобто, в разі віднесення господарства до колгоспного двору кожен його член має право на частину майна двору в рівних частках.

Враховуючи викладені норми закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що кожному з членів колгоспного двору ( ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) станом на 15.04.1991 року належало по 1/3 частині будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216ЦК України передбачено, що cпадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах про захист права приватної власності" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні застосовуються з 1 липня 1990 року.

Таким чином, після смерті батька ОСОБА_4 позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували 1/3 частку майна колгоспного двору, яка належала батькові за життя, в рівних частках, тобто по 1/6 частці.

Позивачі також мали право на частку у майні колгоспного двору по 1/3 частки і разом із часткою батька, їхня частка склала по 1/2 (1/3+1/6).

Враховуючи наведене, а також пояснення представника позивачів про те, що оригінал свідоцтва про право власності на домоволодіння втрачений, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

За заявою позивачів судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, ст.ст. 16,328,1218,1261,1268,1269,1270 ЦК України, ст.ст.2,10,13,81,89,263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 72,6 кв. м. літ.А-1, а також на 1/2 господарських будівель та надвірних споруд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 72,6 кв. м. літ.А-1, а також на 1/2 господарських будівель та надвірних споруд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчик О.М.