Постанова

Іменем України

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 136/777/19

провадження № 61-801св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Липовецька міська рада Липовецького району Вінницької області,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що проживала по АДРЕСА_1 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу чого увійшла 1/2 частка житлового будинку із погосподарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року, вищевказаний житловий будинок було визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і визначено, що частка у праві власності ОСОБА_3 на нього складає 1/2 частки.

За життя 26 липня 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй рухоме і нерухоме майно своєму синові - позивачу ОСОБА_1 .

Зазначив, що він спадщину прийняв, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, а 31 березня 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток вищевказаного житлового будинку, яке було зареєстровано.

Окрім нього заяву про прийняття спадщини 03 грудня 2015 року подав непрацездатний на час відкриття спадщини чоловік спадкодавця - ОСОБА_4 , посилаючись на право на обов`язкову частку.

На його заяву від 24 квітня 2018 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/6 частку спірного будинку, постановою нотаріуса було відмовлено з посиланням на наявність спору про право в цій частині з ОСОБА_4 , який має обов`язкове право на спадщину.

Оскільки ОСОБА_4 не надав доказів проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, інших осіб, які були зареєстровані за вказаною адресою не встановлено і за матеріалами спадкової справи інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті матері.

Він позбавлений можливості реалізувати своє право на 1/6 частку спірного житлового будинку в нотаріальному порядку, оскільки, як з`ясувалося на нього відсутні документи, що підтверджували б право власності спадкодавця на майно.

Позивач просив суд:

визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року у складі судді Кривенка Д. Т., з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 листопада 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку цілого об`єкта нерухомого майна (1/6 від 1/2 частки об`єкта нерухомого майна) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний житловий будинок побудовано у 1960 році. Чинна на час побудови спірного нерухомого майна Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, зокрема, якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 02 вересня 2015 року Липовецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення, яке набрало законної сили 19 жовтня 2015 року, яким визнано спірний житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визначено, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Липовець Вінницької області, в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок за АДРЕСА_2 , становила 1/2 частки.

Таким чином, здобуті у справі докази свідчать про те, що за життя ОСОБА_3 набула правомірно право на майно, яке було об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ якого було проведено за рішенням суду від 02 липня 2015 року, реєстрація нерухомого майна була проведена згідно діючого законодавства, відтак її право визнається державою. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, отож вона йому належить з моменту відкриття, утім за встановлених вище обставин позбавлений можливості реалізувати свої права в нотаріальному порядку, тому позов слід задовольнити.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_2 , задоволено.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 152,60 грн судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи містять суперечливі відомості щодо місця проживання (реєстрації) батька позивача ОСОБА_4 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_3 ; відповідно до матеріалів справи, технічної інвентаризації, заяви позивача нотаріусу, рішення суду від 02 вересня 2015 року та пояснень сторін у судовому засіданні, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 батьками в 1960 році був побудований та знаходиться лише один будинок під літ. «А», що раніше мав різну нумерацію - № 19, 25 і 27. Відтак, колегія суддів, оцінюючи обставини можливого постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, незалежно від того, за якою адресою обліковувався органом місцевого самоврядування їх будинок, вважала, що ОСОБА_4 , який є пенсіонером на час відкриття спадщини, міг вважатися таким, що прийняв спадщину за заповітом у вигляді обов`язкової частки, на яку претендує після його смерті донька ОСОБА_2 , як його спадкоємиця за заповітом, а тому її права можуть виявитися порушеними оскаржуваним рішенням суду.

Оскільки орган місцевого самоврядування може виступати належним відповідачем за позовом про визнання права власності в порядку спадкування лише при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, при відмові від прийняття спадщини або її неприйнятті, а в усіх інших випадках належними відповідачами за такими позовами є спадкоємці, які прийняли спадщину, то за наявності у матеріалах справи заяви позивача про проживання батька ОСОБА_4 в одному будинку з спадкодавцем на час її смерті, належним відповідачем за цим позовом могла виступати спадкоємець батька за заповітом ОСОБА_2 , до якої позивач вимоги не заявляв. Оскільки, розглядаючи справу, суд першої інстанції не визначився з суб`єктним складом осіб у справі, не залучив до участі у справі спадкоємців померлого ОСОБА_4 , зокрема, ОСОБА_2 , а суд апеляційної інстанції на стадії перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку позбавлений такої процесуальної можливості, колегія суддів вважала, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права та неправильно застосовані норми процесуального права, не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду.

Вказує, що висновок суду про те, що наявність інших спадкоємців за законом чи заповітом є обов`язковою підставою для надання їм статусу відповідача, є помилковим, оскільки виключно спадкоємець, який прийняв спадщину, може бути відповідачем у подібних справах. У поясненнях, наданих у судовому засіданні апеляційної інстанції 08 грудня 2022 року, ОСОБА_2 визнала, що заяву про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори у встановлені законом строки не подавала, що також підтверджується матеріалами спадкової справи. З батьком на момент його смерті не проживала, що підтверджується паспортом ОСОБА_2 .

Предметом спору у справі є спадщина матері позивача та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 спадкоємцем матері не є, оскільки єдиним спадкоємцем у заповіті матері визначено позивача. Заповіт ОСОБА_2 не оспорювала.

Зазначає, що своє порушене право ОСОБА_2 визначає як право спадкоємця за заповітом батька ОСОБА_4 , похідне від його права на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_3 . Однак, з дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право на обов`язкову частку у її спадщині не довів, за його життя вказане право у нього не виникло і йому не належало, тому, відповідно, не входить до складу його спадщини.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі № 136/777/19, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 136/777/19.

У березні 2023 року матеріали цивільної справи № 136/777/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 02 березня 2023 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, від 14 листопада 2022 року у справі № 450/3887/19, від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18).

Фактичні обставини

Суди встановили, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які з 26 липня 1959 року перебували в зареєстрованому шлюбі. У подружжя є донька ОСОБА_2

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 вересня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Липовецької селищної ради народних депутатів на підставі рішення № 2 від 24 січня 1968 року, дублікат якого видано 25 вересня 2012 року, а також технічного паспорту від 23 листопада 2012 року, є власником житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Липовецької селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області № 170 від 16 грудня 1986 року «Про впорядкування назв вулиць та зміну нумерації будинковолодінь в селищі Липовець» було затверджено нове упорядкування вулиць та змінено нумерацію будинковолодінь, зокрема, присвоєно будинколодінню АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , користувачем якого є ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , користувачем якого є ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 . Мати ОСОБА_3 в якості користувача у цій довідці не вказана.

26 липня 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй рухоме і нерухоме майно своєму синові ОСОБА_1 .

У липні 2014 року, як вбачається із рішення Липовецького районного суду від 02 вересня 2015 року, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до чоловіка ОСОБА_4 про поділ житлового будинку, по АДРЕСА_2 що є в спільній сумісній власності подружжя, посилаючись на те, що вони його збудували в шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на частину вказаного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Липовецької міської ради № 2335 від 06 жовтня 2014 року на день своєї смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Відомостей, щодо реєстрації за цією адресою інших осіб немає.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , що проживала та була зареєстрована до дня смерті по АДРЕСА_1 , в якій одночасно повідомив про наявність інших спадкоємців першої черги за законом - чоловіка померлої ОСОБА_4 , який проживає по АДРЕСА_1 та її дочки - ОСОБА_2 , яка проживає в м. Липовець.

ОСОБА_4 03 грудня 2015 року звернувся до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини від 18 січня 2015 року, в якій зазначив, що він як чоловік померлої, є спадкоємцем першої черги за законом і має право на обов`язкову частку у спадщині.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року, житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , було визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Визначено, що частка померлої ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на зазначений житловий будинок складає 1/2 частки.

10 грудня 2015 року приватний нотаріус повідомив ОСОБА_4 про те, що для вирішення питання щодо оформлення спадщини на майно померлої ОСОБА_3 він повинен документально підтвердити факт свого постійного проживання із спадкодавцем, а саме надати довідку житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу чи відповідного органу місцевого самоврядування.

31 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері на 5/6 часток від спадкової 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .

15 червня 2017 року батько ОСОБА_4 звернувся до Липовецького районного суду із заявою за участю заінтересованої особи - приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С. В. із заявою про встановлення факту його постійного проживання із ОСОБА_3 із 1968 року по день її смерті.

Ухвалою Липовецького районного суду від 07 липня 2017 року вищевказану заяву залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

24 квітня 2018 року постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С. В. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на 1/6 частку спадкового майна до вирішення спірного питання чи мало місце прийняття спадщини в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України непрацездатним чоловіком померлої ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4

17 квітня 2019 року постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу № 142/02-31 ОСОБА_1 знову було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку спадкового майна після смерті матері, оскільки вказане нерухоме майно не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на земельну ділянку, площею 2,2684 га, кадастровий № :02:000:0340 на території Липовецької селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку.

Позиція Верховного Суду

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК Українидозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Касаційний суд зауважує, що пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК Українипоширюється лише на осіб, які не брали участі у справі та не поширюється на учасників справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК Українидозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша та третя статті 1268 ЦК Цкраїни).

На підставі частин першої та другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 12, 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

при задоволенні апеляційної скарги особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_2 та скасуванні рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року, суд апеляційної інстанції вважав, що, незважаючи на суперечливі відомості щодо місця проживання (реєстрації) ОСОБА_4 (батька позивача та ОСОБА_2 ) на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який є пенсіонером на час відкриття спадщини, міг вважатися таким, що прийняв спадщину за заповітом у вигляді обов`язкової частки, на яку претендує після його смерті донька ОСОБА_2 , як його спадкоємець за заповітом, а тому її права можуть виявитися порушеними оскаржуваним рішенням суду;

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_3 ;

03 грудня 2015 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С. В. зареєстровано заяву ОСОБА_4 про прийняття спадщини від 18 січня 2015 року, як такого, що постійно проживав зі своєю померлою дружиною на день смерті в житловому будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 47);

приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С. В. листом від 10 грудня 2015 року № 626/02-14 повідомлено ОСОБА_4 про необхідність надання доказів постійного проживання із спадкодавцем, оскільки відповідно до копії паспорта ОСОБА_4 місце його проживання: АДРЕСА_1 , а відповідно до довідки Липовецької міської ради від 06 жовтня 2014 року № 2335 інших осіб, ніж спадкодавця ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , немає (т. 1 а. с. 54);

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 ;

за таких обставин, відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , як спадкоємця свого батька.

Отже, постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржене судове рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 року скасувати.

Справу № 136/777/19 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 рокувтрачає законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук