Справа № 753/4414/23
Провадження № 2/761/7578/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2023 року вказана позовна заява надійшла до Дарницького районного суду м.Києва.

22 травня 2023 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вказана позовна заява за підсудністю.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами №200104497 від 12.09.2014 року та №200223550 від 20.02.2015 року в сумі 75 346,55 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору №200104497 від 12.09.2014 року, укладеного між ПАТ«Банк Михайлівський» та відповідачем, ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 50 000,00 грн. В подальшому між ПАТ «Банк Михайлівський»та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №200104497 від 12.09.2014 року.

Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договору, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка становить: 18 302,91 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 37 025,34 грн. - заборгованість по відсоткам, а загальна сума заборгованості складає 55 328,25 грн.

Також, на підставі кредитного договору №200223550 від 20.02.2015 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем, ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 10 000,00 грн. В подальшому між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №200223550 від 20.02.2015 року.

Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договору, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка становить: 6 620,48 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 13 397,82 грн. - заборгованість по відсоткам, а загальна сума заборгованості складає 20 018,30 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

А тому, враховуючи положення статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір №200104497, згідно якого ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 50 000,00 грн.

Крім того, 20.02.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір №200223550, згідно якого ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 10 000,00 грн.

Дані кредитні договори, підписані ОСОБА_1 , що підтверджує те, що він погодився на умови надання кредиту та ознайомлений з ними.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як зазначає позивач, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №200104497 від 12.09.2014 року становить: 18 302,91 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 37 025,34 грн. - заборгованість по відсоткам; за кредитним договором №200223550 від 20.02.2015 року становить: 6 620,48 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 13 397,82 грн. - заборгованість по відсоткам.

Однак, позивач не надав суду доказів видачі відповідачу кредиту у відповідності до положень Кредитних договорів. Відповідач в судове засідання не з`явився, не підтвердив факт отримання кредитних коштів.

Крім того, на підтвердження розміру заборгованості позивачем до позовної заяви будь-якого розрахунку заборгованості чи інших доказів надано не було.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс»не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачу надавались кошти за кредитними договорами, а також наявності заборгованості за вказаними договорами.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст. 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула