Постанова

Іменем України

27 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 463/10631/20

провадження № 61-10570св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради,

третя особа - Львівська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року в складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просили суд визнати їх членами сім'ї ОСОБА_3 , визнати за ними право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача укласти з ними договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 замість ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування вимог зазначали, що вони з народження по цей час зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Наймачем вказаної квартири була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також у квартирі був зареєстрований та проживав їх батько ОСОБА_4 , який на підставі рішення виконавчого комітету Червоноармійської районної Ради народних депутатів м. Львова від 14 червня 1988 року був призначений піклувальником ОСОБА_3 і проживав у спірному житлі до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Їх батько, вони та ОСОБА_3 проживали разом як одна родина, вели спільне господарство, ОСОБА_3 була їм як рідна баба. Батько, а згодом і вони, несли витрати з оплати комунальних платежів, прибирали, займались ремонтом житла.

Вказані обставини свідчать про те, що вони є членами сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку набули право користування квартирою АДРЕСА_1 , яка є єдиним та постійним місцем їх проживання.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 рокув задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачі зареєстровані у спірній квартирі як сини ОСОБА_4 , який проживав у спірній квартирі тимчасово для виконання обов`язків опікуна ОСОБА_3 .

Надані позивачами докази про оплату комунальних послуг, довідки з місця навчання та інші документи підтверджують лише факт проживання їх у спірній кватирі у якості дітей опікуна, який вселявся у спірну квартиру тимчасово.

За життя батько позивачів ОСОБА_4 не порушував питання про визнання за ним права користування спірною квартирою внаслідок того, що він поселився у спірну квартиру у якості члена сім`ї ОСОБА_3 , або набув таке право згодом, проживаючи разом однією сім`єю і ведучи спільне господарство, маючи спільний бюджет.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року скасовано рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї колишнього наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради винести розпорядження про укладення з ОСОБА_1 договору найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачі зареєстровані у спірній квартирі як постійні мешканці, іншого житла у них немає, а відтак, незалежно від підстав їхньої реєстрації, вони не можуть вважатися такими, що не мають права на спірне житло.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував преюдиційні обставини, встановлені у рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2021 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення. Зокрема, судом встановлено, що позивачі проживали у спірній квартирі як члени сім`ї колишнього квартиронаймача, набули прав наймача на квартиру, утримують її у належному стані, сплачують комунальні послуги на особовий рахунок, відкритий на покійного батька ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржено одним із позивачів ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції переглядав рішення суду лише в частині вирішення його позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради,у якій вона просила скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 465/9412/13 (провадження № 61-18212св18), від 29 січня 2020 року в справі № 463/5520/16-ц (провадження № 61- 13015св19), від 05 лютого 2020 року в справі № 572/17/15-ц (провадження № 61-49038св18), від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18), від 12 червня 2020 року в справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 09 грудня 2020 року в справі № 522/9354/17 (провадження № 61-2074св20), від 02 листопада 2021 року в справі № 753/11869/18 (провадження № 61-9894св21) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також оскаржила судове рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, застосував до спірних правовідносин статті 64, 65, 106 ЖК України, хоча позивач не є членом сім'ї колишнього основного квартиронаймача ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції встановив, що будинок, у якому розташована спірна квартира, належить до комунальної власності, перебуває на обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Господар», основним квартиронаймачем була ОСОБА_3 , сім`я якої складалася з однієї особи.

Апеляційний суд безпідставно здійснив переоцінку доказів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Личаківського районного суду м. Львова.

26 грудня 2022 року матеріали справи № 463/10631/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності та її основним квартиронаймачем на підставі рішення виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова Львівської області № 437 від 15 листопада 1983 року була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням цієї ж ради № 387 від 14 червня 1988 року ОСОБА_3 як особі похилого віку призначено піклувальника ОСОБА_4 - батька позивачів, який був зареєстрований у спірній квартирі з 19 липня 1988 року та знятий з реєстрації 03 жовтня 2017 року у зв`язку зі смертю.

Місцем піклування визначено квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі з 01 жовтня 1988 року як син ОСОБА_4 .

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про зміну договору найму спірного житлового приміщення у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Личаківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2021 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення встановлено, що ОСОБА_1 проживав у спірній квартирі як член сім`ї колишнього квартиронаймача, набув прав наймача на квартиру, утримує її в належному стані, сплачує комунальні послуги на особовий рахунок, відкритий на покійного батька ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Таким чином, для визнання осіб членами сім`ї наймача підлягають встановленню обставини постійного проживання та ведення спільного господарства з ним.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участі ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд встановив, що у рішенні Личаківського районного суду Львівської області 03 лютого 2021 року в справі № 463/10290/19 за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, встановлено, що ОСОБА_1 проживав у спірній квартирі як член сім`ї колишнього квартиронаймача, набув прав наймача на квартиру, утримує її у належному стані, сплачує комунальні послуги на особовий рахунок, відкритий на ім`я покійного батька ОСОБА_4 . Вказані обставини мають преюдиційне значення для вирішення цього спору.

Згідно Положення про Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 977 від 01 листопада 2016 року (зі змінами), до повноважень районної адміністрації належить зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень, приєднання звільнених житлових приміщень, у порядку, встановленому виконавчим комітетом.

З огляду на вищевикладене, правильними є висновки апеляційного суду про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання його членом сім`ї ОСОБА_3 , та, як наслідок, зобов`язання відповідача укласти з ним договір найму спірної квартири.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з Положенням про Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженим рішенням виконкому від 01 листопада 2016 року № 977 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), Личаківська районна адміністрація є виконавчим органом Львівської міської ради, підзвітна і підконтрольна міській раді, виконавчому комітету міської ради, Львівському міському голові і підпорядкована заступнику міського голови з питань житлово-комунального господарства.

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться у власності територіальної громади м. Львова, інтереси якої представляє Львівська міська рада як представницький орган місцевого самоврядування, який наділений правом приймати від її імені рішення, здійснювати від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування, визначені Конституцією України.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив також позовну вимогу про визнання за ним права користування цим житлом. Належним відповідачем за вказаними вимогами є Львівська міська рада.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на наведене, у задоволенні вимоги ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 слід відмовити у зв`язку з її пред`явленням до неналежного відповідача.

Оскільки суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_1 права користування спірною квартирою, проте помилився з мотивами, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в цій частині залишити без змін.

Касаційна скарга в частині вирішення вимог про визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення апеляційного суду в цій частині - скасуванню, а рішення суду першої інстанції - зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення залишити без змін.

Постанову Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням скасувати, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року в цій частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов