Постанова

Іменем України

29 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 753/11349/19

провадження № 61-5578св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Драгоманова 6/1»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Драгоманова 6/1» на постанову Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року у складі колегії суддів Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Драгоманова 6/1» (далі - ОСББ «Драгоманова 6/1») звернулося до суду із позовом, в якому просило:

- визнати свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_1 , від 03 серпня 2012 року, видане ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІпро передачу у власність приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним;

- визнати свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_2 , від 03 серпня 2012 року, видане ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІпро передачу у власність приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним;

- визнати свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_3 , від 03 серпня 2012 року, видане ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІпро передачу у власність приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , недійсним;

- визнати свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_4 , від 03 серпня 2012 року, видане ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІпро передачу у власність приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , недійсним;

- визнати свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_5 , від 03 серпня 2012 року, видане ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІщодо передачі у власність приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , недійсним.

Позов обґрунтований тим, що у будинку за адресою: АДРЕСА_4 створено ОСББ «Драгоманова 6/1».

Підвальні приміщення 288-Б, 288-Ж, 744-Ж, 168-Ж, 744-Д, які в сукупності є єдиним підвальним приміщенням будинку та спільним майном багатоквартирного будинку, незаконно приватизовані, про що подано заяву до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві та внесено відомості до ЄРДР за № 0003312 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 365 КК України.

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва повідомив, що дозволи на реконструкцію підвальних приміщень за адресою: АДРЕСА_4 не видавалися.

У період з 10 січня 2019 року по 11 січня 2019 року проведено позапланову перевірку житлового будинку ОСББ «Драгоманова 6/1» та 15 січня 2019 року Дарницьким районним управлінням ГУ ДСНС України у м. Києві видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, та зобов`язано позивача надати проєктну документацію, затверджену у встановленому порядку, на реконструкцію та технічне переоснащення підвальних приміщень, або демонтувати перегородки, що блокують евакуаційні виходи.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, першочерговим власником приміщень була ОСОБА_1 . У подальшому спірні приміщення відчужені іншим особам.

Позивач вважає, що видача свідоцтв про право власності на підвальні приміщення ОСОБА_1 порушує права мешканців будинку та такі свідоцтва підлягають оскарженню в судовому порядку.

Згідно з відповіддями КП «Житло-сервіс», які були надані за дорученням Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради на запит ОСББ «Драгоманова 6/1», відповідні накази та свідоцтва Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не видавались. КП БТІ м. Києва повідомило про те, що право власності на підвальні приміщення 288-Б, 288-Ж, 744-Ж, 168-Ж, 744-Д у будинку АДРЕСА_4 не зареєстроване.

Накази про передачу у власність приміщень та свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на вказані підвальні приміщення є недійсними, порушують права мешканців будинку, які там проживають, оскільки підвал будинку є допоміжним приміщенням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач неправильно обрано спосіб захисту, оскільки наказ Головного управління житлового забезпечення, на підставі якого видані свідоцтва про право власності ОСОБА_1 , є актом індивідуальної дії, який припинив свою дію шляхом його виконання, тому визнання його недійсним не є належним способом захисту прав позивача. Право власності не виникає у зв`язку з видачею свідоцтва про право власності, а лише фіксує факт наявності відповідного права, тобто не є правочином, на підставі якого це право власності виникає, змінюється чи припиняється.

Крім того, позивач не довів, що нежитлові приміщення, які були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 , та належать третім особам, є саме допоміжними приміщеннями будинку АДРЕСА_4 , оскільки позивач не надав до суду технічної документації на цей будинок, а також не надав документів, які б підтверджували, що саме ОСББ «Драгоманова 6/1» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_4 та здійснює функції з управління будинком.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року рішення суду першої інстанції скасоване, відмовлено у позові з інших підстав.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що, звертаючись до суду з вимогою про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, позивач не заявив вимог про визнання, зміну або припинення речових прав нинішніх власників майна та не залучив їх як співвідповідачів до участі у справі.

Враховуючи, що позовні вимоги впливають на право власності третіх осіб, однак останні не були залучені відповідачами у справі, є підстави для відмови у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2022 року ОСББ «Драгоманова 6/1»звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року, просить скасувати її в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині визнання свідоцтв про право власності недійсними.

У частині відмови у позові про визнання недійсним наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІ касаційна скарга доводів не містить.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ОСББ «Драгоманова 6/1» зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах: статті 30 ЦПК України (в редакції на час звернення з позовом) та статті 321 ЦК України.

Оскільки віндикаційна вимога не заявлена, то позивач правомірно не вказує останніх набувачів спірного майна відповідачами у справі. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 беруть участь у справі як треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки рішення може вплинути на їхні права та обов`язки.

Суд апеляційної інстанції проігнорував підстави позову про відсутність будь-якого рішення компетентного органу, договору або іншого документа про передачу спірних приміщень ОСОБА_1 .

Необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що наказ Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІ вичерпав свою дію внаслідок видачі свідоцтв про право власності, оскільки такий наказ не приймався та свідоцтва на його підставі не видавалися.

Свідоцтва про право власності на приміщення підроблені та позовна вимога про визнання їх недійсними є належним та ефективним способом захисту порушеного права.

Суд апеляційної інстанції не дав оцінки доказам на підтвердження, що нежитлові приміщення, які були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 , та належать третім особам, є допоміжними приміщеннями будинку АДРЕСА_4 .

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлені судами обставини

У будинку АДРЕСА_4 створене ОСББ «Драгоманова 6/1».

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСББ «Драгоманова 6/1» зареєстроване 17 серпня 2016 року.

Власником нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 80,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_3 з 09 лютого 2018 року на підставі договору купівлі-продажу.

Власником нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 81,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_4 з 09 листопада 2018 року.

Власником нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 62,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 з 02 вересня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу.

Власником нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 50,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 з 02 вересня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу.

Власником нежитлового приміщення, літ. А, загальною площею 58,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 з 02 вересня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу.

Первинним власником нежитлових приміщень № 288-Б, 288-Ж, 744 - Ж, 168-Ж, 744-Д була ОСОБА_1 .

Підставами реєстрації права власності були:

- на нежитлове приміщення № 168-Ж - свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_4 , від 03 серпня 2012 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІ;

- на нежитлове приміщення № 288-Ж - свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_2 , від 03 серпня 2012 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІ;

- на нежитлове приміщення № 744-Ж - свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_3 , від 03 серпня 2012 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІ;

- на нежитлове приміщення № 288-Б - свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_1 , від 03 серпня 2012 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІ;

- на нежитлове приміщення № 744-Д - свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_5 , від 03 серпня 2012 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124-С/КІ.

Відповідно до технічних паспортів, які були надані для реєстрації права власності, вказані приміщення № 288-Б, 288-Ж, 744 - Ж, 168-Ж, 744-Д є відокремленими, мають окремі входи.

У матеріалах справи відсутнє рішення компетентного органу, договору або іншого документа про передачу приміщень 288-Б, 288-Ж, 744-Ж,168-Ж, 744-Д у будинку за адресою: АДРЕСА_4 у власність ОСОБА_1 .

Згідно з відповіддями КП «Житло-Сервіс», які були надані за дорученням Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, в наказі Головного управління житлового забезпечення від 27 липня 2012 року № 1124 С/КІ питання щодо видачі свідоцтв на спірні підвальні приміщення не розглядалось.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду із позовом, ОСББ «Драгоманова 6/1» просило визнати недійсними свідоцтва про право власності, видані ОСОБА_1 на спірні приміщення, та визнати недійсними відповідні накази Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради про передачу у власність відповідних приміщень.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, є необґрунтованими, оскільки відповідні правові висновки стосовно вирішення спірних правовідносин викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99-100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 71, 76), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункти 55-57), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункти 120-121, 123-124), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 101, 103), від 05 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункти 9.32-9.33, 9.38), від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (пункти 86-87), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п. 148-151, 153-154, 167-168), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункти 39, 42-44, 50), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.27, 5.36, 5.44, 5.46, 5.69, 6.5), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункти 9.65-9.66), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.47)).

Відповідно до наведених висновків Великої Палати Верховного Суду кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього Кодексу).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто приводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 03 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).

Держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 95, 98, 121, 123), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114-116, 142-144), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 12 лютого 2020 року у справі № П/811/1640/17 (пункт 42), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 94)).

Позивач із дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив.

За таких умов належним способом захисту інтересів позивача є витребування майна на підставі статті 388 ЦК України, що призведе до реального поновлення прав у випадку встановлення обставин порушення цих прав незаконним отриманням майна відповідачами.

Позивач не скористався своїм правом на пред`явлення належного позову про витребування майна від останніх набувачів.

Верховний Суд зауважує, що належними сторонами в цивільній справі є особи, стосовно яких є відомості про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, яка повинна відповідати за позовом.

Встановивши, що спірні приміщення на час розгляду справи належать третім особам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позов у цій справі про визнання наказів про передачу у власність приміщень та свідоцтв про право власності недійсними мав бути заявлений до останніх набувачів майна.

Фактично суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність витребування майна в останніх набувачів, проте відмовив у позові про визнання наказів про передачу у власність приміщень та свідоцтв про право власності недійсними за неналежним суб`єктним складом, не врахувавши, що суд відмовляє в позові до неналежного відповідача у випадку, якщо позивач обрав належним спосіб захисту порушеного права.

Обрання позивачем неналежного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).

З підстав неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18, від 05 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц,від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19, постанову суду апеляційної інстанції заявник не оскаржував.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі доводів касаційної скарги суд касаційної інстанції не встановив.

Доводи касаційної скарги стосуються недійсності свідоцтв про право власності від 03 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 , що має бути оцінене під час розгляду справи про витребування спірних приміщень від останніх набувачів, оскільки саме цей спосіб захисту порушеного права є належним та ефективним.

Тому Верховний Суд не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо недійсності спірних свідоцтв, не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення під час розгляду справи із належним способом захисту та належним складом сторін у справі.

Доводи касаційної скарги не діють підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у справі, оскільки помилковий висновок суду апеляційної інстанції у справі про неналежний склад відповідачів з урахуванням вимог позову (зміст позову) не впливає на відмову у позові судом першої інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОб`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Драгоманова 6/1» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточноюі оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В.Ступак

В. В. Яремко