КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/9135/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10937/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Котляр К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила зупинити виконання за виконавчим листом № 369/9135/17, провадження № 2/369/754/19 (штрих-код *1019*25779773*1*1), що виданий 23 листопада 2022 року Києво-Святошинським судом Київської області до набрання рішенням законної сили та визнати його таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог зазначала, що у п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наслідки недотримання обов`язкових вимог до виконавчого документа, зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею. У виконавчому листі, виданому 23 листопада 2022 року Києво-Святошинським судом Київської області у справі № 369/9135/17, провадження № 2/369/754/19 неправильно зазначена підстава видачі виконавчого листа, а саме: за постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, 24 червня 2019 року. Разом з тим, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року фактично скасовано постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року. Тому вважає, що при видачі виконавчого листа було порушено п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Також у виконавчому листі неправильно зазначено резолютивну частину рішення суду. Крім того, зазначала, що на момент звернення до суду у стягувача був оригінал іншого виконавчого листа від 01 листопада 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми 39 205 грн. 05 коп. (т. 5 а.с. 201-213, т. 6 а.с. 1-14).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості відмовлено (т. 6 а.с. 43-46).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 6 а.с. 82-93).

В апеляційній скарзі зазначала, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Судом не надано об`єктивної оцінки тим обставинам, що у виданому 23 листопада 2022 року Києво-Святошинським судом Київської області у справі № 369/9135/17, провадження № 2/369/754/19 виконавчому листі неправильно зазначено підставу його видачі та резолютивну частину рішення, що є підставою для визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вказувала, що постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року чітко визначено яка саме сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 за договором позики у розмірі 1 957 246,00 грн. Проте у виконавчому листі фактично зазначено резолютивну частину рішення суду, яке було скасовано.

У серпні 2023 року ОСОБА_2 направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (т. 6 а.с. 164-169).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адресу електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Так апелянт ОСОБА_1 була сповіщена 26 липня 2023 року про розгляд справи апеляційним судом 28 вересня 2023 року про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення особисто адресату вказаного судового повідомлення. Позивач ОСОБА_2 була сповіщена 27 липня 2023 року. Повідомлення ОСОБА_3 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили (т. 6 а.с. 104-109).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 1 957 246 грн. (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч двісті сорок шість грн.), інфляційні втрати в розмірі 299 422,92 грн. (двісті дев`яносто дев`ять тисяч чотириста двадцять дві грн. 92 коп.), вісім відсотків річних в розмірі 288 572,46 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві грн. 46 коп.), пеню за неналежне виконання в розмірі 300 000 грн. (триста тисяч грн.) та судові витрати в розмірі 23 452,26 грн. (двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят дві грн. 26 коп.). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 234-242).

Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 лютого 2017 року у загальному розмірі 3 499 507 (три мільйони чотириста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот сім) грн. 98 коп., з яких: заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп., інфляційній втрати у розмірі 267 359 грн. 80 коп., вісім процентів річних у розмірі 205 913 грн. 00 коп. та пеня у розмірі 1 068 989 грн. 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 39 205 грн. 05 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (т. 2 а.с. 80-93).

01 листопада 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 отримала 2 виконавчі листи (т. 2 а.с. 96).

Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в частині скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в загальному розмірі 3 499 507,98 грн.

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 957 246 грн. 00 коп. залишено без змін (т. 3 а.с. 202, 209-217).

30 травня 2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 1 957 246 грн. (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч двісті сорок шість грн.), інфляційні втрати в розмірі 299 422,92 грн. (двісті дев`яносто дев`ять тисяч чотириста двадцять дві грн. 92 коп.), вісім відсотків річних в розмірі 288 572,46 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві грн. 46 коп.), пеню за неналежне виконання в розмірі 300 000 грн. (триста тисяч грн.) та судові витрати в розмірі 23 452,26 грн. (двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят дві грн. 26 коп.).

01 червня 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 отримала 2 виконавчі листи на суму 1 957 246 грн. 00 коп. та на суму 39 205,00 грн. (т. 3 а.с. 221).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року визнано виконавчий лист № 369/9135/17, провадження № 2/369/754/19, (штрих-код *1019*23683420*1*1*), що виданий 30 травня 2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню (т. 5 а.с. 184-187).

23 листопада 2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 369/9135/17, провадження № 2/369/754/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 267 359 грн. 80 коп., вісім процентів річних у розмірі 205 913 грн. 00 коп. та пеня у розмірі 1 068 989 грн. 18 коп. Стягнення з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 39 205 грн. 05 коп. Виконавчий лист видано на підставі постанови Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року (т. 5 а.с. 235).

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2023 року у справі № 369/9135/17 (провадження № 61-1326ск23), касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у цивільній справі № 369/9135/17 повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі № 369/9135/17 (провадження № 61-1796ск23), касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у цивільній справі № 369/9135/17 визнано неподаною і повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 369/9135/17 (провадження № 61-9905ск23), визнано наведені ОСОБА_3 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання (ч. 3 ст. 432 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Частиною 5 ст. 432 ЦПК України ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як на підставу для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, апелянт посилалася на те, що судом першої інстанції не надано об`єктивної оцінки тим обставинам, що у виконавчому листі неправильно зазначено підставу його видачі та резолютивну частину рішення у зв`язку з чим виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що виконавчий лист № 369/9135/17, провадження № 2/369/754/19 (штрих-код *1019*25779773*1*1), виданий 23 листопада 2022 року Києво-Святошинським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 267 359 грн. 80 коп., вісім процентів річних у розмірі 205 913 грн. 00 коп. та пеня у розмірі 1 068 989 грн. 18 коп., судові витрати у розмірі 39 205 грн. 05 коп. - відповідає вищезазначеним вимогам Закону (т. 5 а.с. 235).

Посилання апелянта на те, що судом у вказаному виконавчому листі неправильно зазначено підставу його видачі та резолютивну частину рішення апеляційний суд відхилив виходячи з наступного.

Як вже було зазначено, постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в частині скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в загальному розмірі 3 499 507,98 грн. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 957 246 грн. 00 коп. залишено без змін (т. 3 а.с. 202, 209-217).

При цьому, у постанові Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року зазначено, що у даній справі суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 , помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині складової вимоги заборгованості - основного боргу у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп., тобто в тій частині, яка в апеляційному порядку сторонами (позивачем та відповідачем) не оскаржувалась,

Тобто постанова Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17 лютого 2017 року інфляційних втрат у розмірі 267 359 грн. 80 коп., вісім процентів річних у розмірі 205 913 грн. 00 коп. та пені у розмірі 1 068 989 грн. 18 коп., судових витрат у розмірі 39 205 грн. 05 коп. є чинною та не скасована, а тому підлягає обов`язковому виконанню.

Отже, у виконавчому листі № 369/9135/17, провадження № 2/369/754/19 (штрих-код *1019*25779773*1*1), виданому 23 листопада 2022 року Києво-Святошинським судом Київської області, правильно зазначено підставу видачі виконавчого листа та резолютивну частину рішення, враховуючи, що: в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 957 246 грн. 00 коп. рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року; в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17 лютого 2017 року інфляційних втрат у розмірі 267 359 грн. 80 коп., вісім процентів річних у розмірі 205 913 грн. 00 коп. та пені у розмірі 1 068 989 грн. 18 коп., судових витрат у розмірі 39 205 грн. 05 коп. постанова Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року є чинною.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив відповідні доводи апелянта щодо наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання апелянта на зазначення у правому куті виконавчого листа від 23.11.2022 - «Додаток 22 до пункту 29.8 Інструкції», яка була затверджена відповідно до наказу Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 173 і втратила чинність 01.01.2020 року, є віддрукованим бланком виконавчого листа типографським способом, і не може бути визнано підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Інших доводи апелянта вищевказаних висновків суду не спростовують та не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваної ухвали районного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень п. 25 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 389 ЦПК України, вказана ухвала не зазначена в переліку ухвал (ч. 1 ст. 353 цього Кодексу) які, після їх перегляду в апеляційному порядку, підлягають касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

УхвалуКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 29 вересня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова