Справа № 203/953/23
Провадження № 2/0203/706/2023
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Колесніченко О.В., розглянувши у спрощеному порядку у письмовому провадженні в м. Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач, ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс» (, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив вимоги на предмет стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості станом на 18 січня 2023 року у розмірі 36 964,63 грн., що складається з наступного: нараховані 3% річних 562,30 грн., втрати від інфляції 2 195,34 грн., заборгованість за кредитом 15 408,41 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 513,31 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 18 285,27 грн., а також судових витрат, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

В обґрунтування позову зазначається, що 16 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0143/82/0248255, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 17 200 грн., а відповідач зобов`язався повернути використану суму в строк до 16 травня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 42%. Банк свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконав, проте відповідач належним чином не виконав кредитні зобов`язання, внаслідок чого має заборгованість.

26 червня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Кредит Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року.

17 травня 2023 року засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що позов не визнає, посилаючись на те, що 16 травня 2017 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» дійсно укладався договір надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0143/82/0248255, на підставі якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 17 200 грн., а відповідач зобов`язався повернути використану суму в строк до 16 травня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 42,0%. В той же час, в порушення умов кредитного договору, відступаючи право вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не повідомив відповідача про таке. До того ж, ТОВ «Вердикт Капітал» не надано доказів того, що воно є кредитною установою, а також не надано копії ліцензії, яка б підтверджувала право ТОВ «Вердикт Капітал» щодо надання банківських послуг з надання коштів у кредит та право на отримання відсотків за таким кредитом, що в сукупності свідчить про безпідставність стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» з відповідача заборгованості за кредитом. Окрім цього рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь відповідача стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 6 149,96 грн., що стягнуті з відповідача за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Також, на думку відповідача строк кредитування за договором сплив 16 травня 2021 року, а тому нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» процентів за період з 16 травня 2021 року по 17 січня 2023 року здійснені після спливу строку кредитування. З огляду на викладені у відзиві обставини, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 30 березня 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень з потребою витребування у ТОВ «Вердикт Капітал» виписки по рахунку, відкритому ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року за період з 16 травня 2017 року по день виконання ухвали.

10 серпня 2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у зазначеній цивільній справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що 16 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0143/82/0248255, відповідно до якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 17 200 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 16 травня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 42,0 % (а.с. 7-21).

26 червня 2019 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 16 травня 2017 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (а.с. 31-44).

Частинами 1, 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти, проте відповідач ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року, у зв`язку з чим у нього станом на 18 січня 2023 року утворилась заборгованість, що свідчить про неналежне виконання відповідачем умов цього договору.

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року у зв`язку з неналежним виконанням його умов станом на 18 січня 2023 року становить 36 964,63 грн., що складається з наступного: нараховані 3% річних 562,30 грн., втрати від інфляції 2 195,34 грн., заборгованість за кредитом 15 408,41 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 513,31 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 18 285,27 грн. (а.с. 27-28, 29-30).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно умов кредитного договору № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року сторони погодили, що строк кредитування визначений до 16 травня 2021 року.

Матеріали справи не містять доказів зміни строку виконання основного зобов`язання та пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту.

Відтак, у межах строку кредитування до 16 травня 2021 року відповідачу належало, зокрема, повертати кредитору кредит і сплатити проценти.

Враховуючи вищевикладене, після закінчення строку кредитування 16 травня 2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. Після цього строку позивач мав право у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК нараховувати лише інфляційні та три проценти річних.

В той же час, з доданого позивачем розрахунку слідує, що ним поза межами строку кредитування нараховані відсотки за користування кредитом виходячи із відсоткової ставки 42,0 %.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що таке нарахування є неправомірним, а тому позовні вимоги в частині нарахування заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) в розмірі 18 285,27 грн. є необґрунтованими та безпідставними і задоволенню не підлягають.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 562,30 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 195,34 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями ст. 611 ЦК України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, утому числі ті, що передбачені ст. 625 ЦК України.

З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі договору про надання банківських послуг № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року, у позивача виникло право па застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11).

При цьому, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі 6-42цс11).

Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав.

За вказаних обставин, згідно розрахунку позивача, дані якого відповідачем належними доказами не спростовані, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за період з 07 грудня 2020 року до 23 лютого 2022 року, що за розрахунком позивача складає 2 195,34 грн. інфляційних втрат та 562,30 грн. 3% річних.

Варто зауважити, що у своєму відзиві на позов відповідач розмір заборгованості не оспорював, свій розрахунок такої до суду не подав та клопотання про проведення судової економічної експертизи не заявляв.

Окрім цього суд зазначає, що за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року, що набрало законної сили 03 квітня 2021 року, що ухвалене у цивільній справі № 203/3086/20 (провадження № 2/0203/375/2021), виконавчий напис № 717, вчинений 25 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, з підстав порушення нотаріусом вимог щодо процедури та підстав вчинення виконавчого напису, які передбачені чинним законодавством, проте зазначене не спростовує наявність кредитних правовідносин між відповідачем та позивачем.

Твердження відповідача про те, що за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року, що набрало законної сили 14 січня 2022 року, ухвалене у цивільній справі № 203/1885/21 (провадження № 2/932/2085/21), безпідставно набуті грошові кошти в сумі 6 149,96 грн. підлягають стягненню на його користь з ТОВ «Вердикт Капітал», суд відхиляє, з огляду на те, що відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач не був позбавленим права заявляти зустрічний позов, в тому числі й щодо стягнення цієї суми безпідставно набутих коштів на свою користь, проте відповідач таким правом не скористався та зустрічним позов ним не заявлявся.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року у загальному розмірі 18 679,36 грн., що складається з наступного: 15 408,41 грн. заборгованість за кредитом, 513,31 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 562,30 грн. нараховані 3% відсотки річних, 2 195,34 грн. втрати від інфляції.

Позивачем у зв`язку із захистом своїх прав понесено судові витрати, які складаються з наступного: судового збору за пред`явлення цього позову у розмірі 2 684 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: договір № 03-01/2023 про надання правової допомоги, укладений 03 січня 2023 року між ТОВ «Кредит Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», платіжне доручення № від 17 січня 2023 року про сплату коштів ТОВ «Вердикт Капітал» на користь Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» в сумі 56 000 грн., заявка на надання юридичної допомоги № 2 від 05 січня 2023 року та витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 09 січня 2023 року (а.с. 69-76, 77, 78, 79).

Так, із витягу з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 09 січня 2023 року до договору № 03-01/2023 про надання правової допомоги вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» в особі генерального директора Іжавського О.В. прийняло від Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В. наступні послуги: 1) надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 3 000 грн. (за одну годину), 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, підготовка та друк необхідних документів 1 500 грн. (за чотири години), тобто 6 000 грн.

В той же час, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, а також з урахуванням того, що зазначена цивільна справа розглядається в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу про витрати на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., що буде достатнім та співмірним до понесених фактично позивачем витрат на правову допомогу.

Таким чином, суд вважає, що саме така сума є співмірною оплатою послуг адвоката з урахуванням проведеної ним роботи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 684 грн. підтверджується платіжним дорученням. Враховуючи те, що задоволено 50,53 % позову (18 679,36 грн х 100% / 36 964,63 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1 356,22 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2 684 грн х 50,53% / 100%).

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, місцезнаходження: Харківське шосе, буд. 201/203, м. Київ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0143/82/0248255 від 16 травня 2017 року в розмірі 18 679,36 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 36 коп.), з яких: 15 408,41 грн. заборгованість за кредитом, 513,31 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 562,30 грн. нараховані 3% відсотки річних, 2 195,34 грн. втрати від інфляції.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (код , місцезнаходження: Харківське шосе, буд. 201/203, м. Київ), судові витрати у загальному розмірі 3 356,22 грн. (три тисячі триста п`ятдесят шість гривень 22 коп.), з яких: 1 356,22 грн. судовий збір, 2 000 грн. витрати на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене і підписане 02 жовтня 2023 року.

Суддя О.В. Колесніченко