Провадження № 4-с/638/79/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

за участю державного

виконавця Березньова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Басула Богдан Ігорович на рішення, дії/бездіяльність державного виконавця, боржник ОСОБА_2 , орган, рішення якого оскаржується: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною скаргою, в обґрунтування якої вказує, що на виконання рішення суду стягувачем отримано виконавчий листі, який пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби. 31.07.2023 по телефону орган ДВС зазначив, що відмовлено у відкритті виконавчого провадження, підставою стало те, що виконавчим документом не визначено законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . На думку стягувача, рішення державного виконавця є незаконним, оскільки законодавством встановлені вимоги до виконавчого документу та не встановлено обов`язкової вимоги зазначати законного представника неповнолітньої особи, якщо така є боржником. У зв`язку з чим стягувач просив визнати неправомірною відмову у відкритті виконавчого провадження, оформлену повідомленням старшого державного виконавця та зобов`язати уповноважену особу Шевченківського ВДВС розглянути питання про відкриття виконавчого провадження.

Представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, скаргу просив задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС Березньов А.С. у судовому засіданні заперечував проти скарги, зазначив, що у виконавчому листі не залучено законного представника неповнолітнього боржника.

Законний представник боржник ОСОБА_2 ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Окрім того, відповідно до ст. 450 ЦПК України неявка осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2021 у справі №638/10466/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користування та розпорядженні квартирою шляхом примусового виселення задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з зазначеної квартири. Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору по 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп з кожного.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.05.2023 рішення Дзержинського районного суду залишено без змін.

Отже, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2021 у справі №638/10466/20 набрало законної сили 18.05.2023.

14.06.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_2 , в свою чергу стягувачем ОСОБА_1 направлено виконавчий лист до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові.

Як вбачається з наданого повідомлення 25.07.2023 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Харкові Березньовим А.С. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Підставою прийняття державним виконавцем повідомлення про повернення стало те, що у виконавчому документ не визначено законного представника неповнолітньої дитини.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, яке передбачає як прийняття судом остаточного рішення, так і його виконання, яке забезпечується державою.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Тобто, ЗУ «Про виконавче провадження» чітко визначено вимоги до виконавчого документу. Жодної вимоги щодо зазначення у виконавчому документі законного представника боржника Законом не передбачено.

У пункті 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Ст. 14 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентує виконання рішення суду про виселення.

Так, ч. 1 зазначеної статті передбачає, що Державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

За правилами ч. 4 ст. 66 ЗУ «Про виконавче продження» передбачає, що примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Окрім того, розділом ІІ ч. 3 Інструкції з примусового виконання рішень - залучення органів опіки та піклування відповідно до покладених на них повноважень обов`язково здійснюється державним виконавцем при виконанні рішень про відібрання і передання дитини, а також у разі необхідності забезпечення прав та інтересів дітей та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування).

Отже, як ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкцією з примусового виконання рішень чітко врегульовані дії виконавця у разі потреби залучення законних представників малолітніх чи неповнолітніх боржників.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі відомостей щодо законного представника неповнолітнього не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Приймаючи до уваги викладене, суд, приходить до висновку, що відсутність у виконавчому листі відомостей щодо законного представника неповнолітнього не може бути підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання, а отже скарга підлягає задоволенню, адже державним виконавцем при складанні повідомлення про повернення виконавчого документу допущено надмірний формалізм.

Разом з цим, вимога скаржника про зобов`язання державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) відкрити виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №638/10466/20, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 14.06.2023 щодо виселення ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки суд не може підміняти виконавчу службу та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження віднесено до компетенції державного виконавця.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За правилами ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст.18, 447-453 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Басула Богдан Ігорович на рішення, дії/бездіяльність державного виконавця, боржник ОСОБА_2 , орган, рішення якого оскаржується: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції- задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Березньова Артема Сергійовича при винесенні повідомлення №б/н від 25.07.2023 про повернення виконавчого документа №638/10466/20 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання, зобов`язавши державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право) стягувача ОСОБА_1 .

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання уповноваженої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) відкрити виконавче провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 02.10.2023.

Суддя І.В. Семіряд