Провадження № 2/752/402/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.09.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

секретаря - Луценко А.В.,

за участю сторони:

представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення вартості відчуженого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення коштів про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 ОСОБА_3 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення вартості відчуженого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.08.2003 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 . Вказаний шлюб було розірвано і 19.12.2017 ОСОБА_3 уклала новий шлюб в результаті чого її прізвище було змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ». Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2017 по справі № 752/18796/15-ц за попереднім прізвищем ОСОБА_8 звернулась із позовом до колишнього чоловіка ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, зміненим постановою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2018, якою ухвалено визнати за ОСОБА_8 право спільної сумісної власності вартістю 79917,50 грн. на автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , який було придбано ними спільно в шлюбі та зареєстровано на чоловіка. 22.02.2018 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/18796/15-ц за клопотанням від 14.02.2018 відповідача по цій справі ОСОБА_4 - арешт із майна, що було предметом судового спору по справі, зокрема і з автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», державний номер НОМЕР_1 - було знято. На офіційному веб-сайті «baza-gai.com.ua» позивач за первісним позовом побачила, що 24.07.2018 в ТСЦ № 8046 м. Київ відповідачем ОСОБА_4 було здійснено перереєстрацію автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ № 315. Із декларації за 2018 рік рідного брата відповідача, ОСОБА_5 , опублікованої на офіційному, загальнодоступному веб-сайті «declarations.com.ua» ОСОБА_3 дізналася, що саме 24.07.2018 він набув у свою власність автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску - дані якого, рік випуску та дата перереєстрації якого повністю збігаються між собою на обох зазначених вище веб-сайтах. Згоду на відчуження спільного сумісного майна, а саме автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із ОСОБА_4 на її користь - вартість її частини автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який перебував у їх спільній сумісній власності - у розмірі 79917,50 грн., стягнути судовий збір.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення вартості відчуженого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та призначено підготовче судове засідання.

06.04.2020 надійшла зустрічна позовна заява відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 до позивача за первісним позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення коштів, а саме стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачених ним коштів за борговими зобов`язаннями ОСОБА_5 у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення вартості відчуженого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання з`явився представник позивача за первісним позовом, просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви та задовольнити первісний позов, з підстав викладених у письмових поясненнях. Зазначив, що розписка була створена штучно. Також зауважив, що у рішенні суду 2017 року розписка не фігурувала.

В судове засідання з`явився представник відповідача за первісним позовом, просила у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов. Зазначила, що автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску було придбано за запозичені кошти.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за первісним та зустрічним позовом: ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2017 у справі № 752/18796/15-ц постановлено, зокрема: частину автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (вартістю частини 79917,50 грн.). В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на наступне майно: частину автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (вартістю частини 79917,50 грн.). У цій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2017 у справі № 752/18796/15-ц залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2018, апеляційне провадження № 22-ц/796/452/2018. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2017 у справі № 752/18796/15-ц набрало законної сили 30.01.2018.

В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено: «При поділі автомобіля «Chevrolet», державний номер НОМЕР_1 , що був придбаний за час перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у шлюбі і фактично знаходиться у користуванні відповідача, суд враховує положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, а також його вартість, визначену на підставі висновку про вартість майна № 3256 від 06.12.2015 у сумі 159835 грн. Позивач при звернення до суду просить поділити автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , шляхом стягнення із відповідача на її користь грошової компенсації в рахунок її частки. Однак на момент розгляду справи кошти в рахунок вартості частини автомобіля, що є спільним майном подружжя, внесені на депозитний рахунок суду не були, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне поділити даний транспортний засіб шляхом визначення часток кожного із подружжя у спільному майні, а саме визнати за сторонами право власності на одну другу частину автомобіля «Chevrolet», державний номер НОМЕР_1 ».

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правом власності згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Положеннями статті 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як вбачається із зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 також посилається на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2017 у справі № 752/18796/15-ц, постанову Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2018. Не заперечує щодо визнання за позивачем за первісним позовом права власності на частину автомобіля та визнання за відповідачем за первісним позовом права власності на автомобіля.

Таким чином, позивач за первісним позовом ОСОБА_3 вважає, що спірний автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на момент його відчуження відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 24.07.2018 перебував у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як колишнього подружжя. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 вважає, що спірний автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на момент його відчуження відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 24.07.2018 перебував у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників, у порядку ч. 3 ЦК України має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності передбачено ст. 361 ЦК України. В силу положень ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 4 статті 364 ЦК України передбачено, що виділ такої частки здійснюється на підставі договору про виділ у натурі частки з «рухомого спільного майна, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі не досягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду (позиція Верховного Суду України у аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01 липня 2013 року).

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено: «Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Як встановлено судом, ОСОБА_4 (продавець) продав ОСОБА_5 (покупець) транспортний засіб марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 8046/2018/1035545 від 24.07.2018.

Листом Головного сервісного центру МВС № 31/215аз від 28.02.2020 повідомлено, що згідно з наявною станом 28.02.2020 у базі даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформацією, автомобіль «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , легковий універсал-В, VIN-код: НОМЕР_2 був відчужений ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2019/1813967 від 08.12.2019, виданого ТСЦ № 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві.

Як зазначає позивач за первісним позовом та не спростовано відповідачем за первісним позовом, свою згоду на відчуження спільного сумісного майна, а саме автомобіля «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Таким чином право сумісної власності позивача за первісним позовом на автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , - є порушеним діями відповідача, спрямованими на його відчуження без її на те згоди та всупереч її волі.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено: «Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє».

Положеннями ч.ч. 2, 3, 4 ст. 369 ЦК України встановлено, що у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , що боргові зобов`язання, а саме, що в червні 2017 ОСОБА_5 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 24.07.2017 у справі № 752/12763/17 було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики від 12.08.2009 у розмірі 50000,00 грн. Для виконання рішення ним був проданий автомобіль «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , згідно з договором купівлі-продажу від 24.07.2018 вартість вказаного автомобіля склала на момент продажу 45611,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2022 у справі № 752/14851/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору позики від 12.08.2009 недійсним, встановлено: «Суд звертає увагу і на те, що позивач ОСОБА_3 у своєму позові стверджує, що відповідач ОСОБА_4 про факт укладання 12.08.2009 такого договору позики її не повідомив, на придбання автомобіля «Chevrolet» моделі «Lacetti» використовувались грошові кошти від продажу попереднього автомобіля та їх спільні збереження, коштів від укладання договору позики родина не отримувала. …Укладаючи договір позики 12.08.2009 відповідач ОСОБА_4 діяв у власних інтересах, а не в інтересах сім?ї… Про те, що визначена грошова сума була витрачена на придбання спільного сумісного майна подружжя суд у цьому рішенні № 752/12763/17 не встановлював».

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зауважує, що оскільки договір позики від 12.08.2009, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не є договором, укладеним в інтересах сім?ї, і відповідно не порушує права на законні інтереси позивача ОСОБА_3 , судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання договору позики недійсним.

Крім того, у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2017 у справі № 752/12763/17 зазначено, що позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом у червні 2017. Як на момент подання позову, так і відповідно, на момент ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були подружжям. Шлюб між ними розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2015 у справі № 752/19107/14-ц (провадження № 2/752/943/15).

Відповідно до ст. 366 ЦК України, звернення стягнення кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Статтею 371 ЦК України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Тобто, чинним законодавством України встановлений однаковий порядок для звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності та для звернення стягнення на частку майна, що є у спільній частковій власності.

Важливим моментом реалізації процедури звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній (частковій або сумісній) власності є попередня згода інших співвласників (іншого співвласника) на придбання частки боржника у неподільному майні або, відповідно, відмова інших співвласників (іншого співвласника) на придбання частки боржника у неподільному майні або, відповідно, відмова інших співвласників (іншого співвласника) від придбання частки боржника у неподільному майні.

Як встановлено судом, ні ОСОБА_5 . Ні ОСОБА_4 в порушення вимог ч. 2 ст. 366 ЦК України не звертались до ОСОБА_3 з пропозицією придбати частку боржника ( ОСОБА_4 ) в неподільному майні - автомобілі марки «Chevrolet» моделі «Lacetti» державний номер НОМЕР_1 .

Суд приходить до висновку, що в результаті укладення вказаного договору купівлі-продажу автомобіля фактично відбулось переведення на ОСОБА_5 прав та обов`язків співвласника ОСОБА_4 - відносно частки ОСОБА_4 у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вище викладені факти та обставини, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення вартості відчуженого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, - підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про стягнення коштів про поділ майна подружжя, - необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 799,18 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) вартість частини автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який перебував у спільній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_4 у розмірі 79917 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 799 (сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 18 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Ю.Ю. Мазур