КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/8498/22 Головуючий у суді І інстанції: Трусова Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ніколаєвої Галини Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 р. ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 .

Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони є батьками малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Понад шість років назад сторони припинили шлюбні відносини, і з того часу відповідач припинив спілкування з дитиною. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальні заклади, не провідує дитину вдома, аліменти сплачує не кожного місяця, додаткової фінансової допомоги не надає, не купує ліки, одяг тощо, не вітає у день народження. Всі питання виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Наведене свідчить про те, що відповідач добровільно відмовився від своїх батьківських прав та обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач вимоги позивачки не визнав та пред`явив до неї зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способів його участі у її вихованні за таким графіком: вільне спілкування з сином по телефону, поштовому та/або електронному зв`язку через Інтернет; перебування сина з батьком кожну першу та третю суботу та неділю кожного місяця з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі, з правом забирати сина до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; перебування сина з батьком під час зимових канікул - перший тиждень канікул з 10-00 год. першого дня до 19-00 год. останнього дня, з правом забирати сина до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; перебування сина з батьком під час літніх канікул - перший тиждень канікул у червні та перший тиждень у серпні місяці кожного року, починаючи з неділі 19-00 год. до 19-00 год. наступної неділі, з правом забирати сина до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; перебування сина з батьком щорічно, у липні місяці, не менше 14 календарних днів поспіль на період відпустки, для літнього відпочинку та оздоровлення, з можливістю виїзду за межі України, з правом забирати дитину до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; в інший час батьки мають право домовитись про зустрічі додатково за спільною згодою.

На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що він бажає спілкуватись з сином, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку, проте його права як батька порушуються позивачкою, яка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Всі його намагання вирішити спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка не бажає його присутності біля сина, штучно створюючи обставини, через які він не може нормально з ним зустрічатись.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за таким графіком:

- кожні перша та третя субота кожного місяця з 10-00 год. до 17-00 год. неділі без присутності матері з ночівлею дитини в житловому приміщенні батька;

- щорічно в період зимових шкільних канікул протягом семи днів поспіль з ночівлею у житловому приміщенні батька за погодженням з матір`ю та з урахуванням бажання дитини;

- щорічно в період літніх шкільних канікул протягом перших семи днів червня та перших семи днів серпня з ночівлею у житловому приміщенні батька за погодженням з матір`ю та з урахуванням бажання дитини;

- спільний відпочинок під час літніх канікул протягом чотирнадцяти днів поспіль за погодженням з матір`ю та з урахуванням бажання дитини;

- необмежене спілкування з дитиною будь-якими засобами зв`язку - телефонного, поштового, електронного тощо.

Впродовж перших шести місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічі батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проводити щоп`ятниці з 18-00 год. до 20-00 год. та кожну першу і третю суботи кожного місяця з 10-00 год. до 13-00 год. без присутності матері з можливістю відвідування житлового приміщення батька.

Зобов`язано батька ОСОБА_2 під час спілкування з сином ОСОБА_4 : дотримуватися розпорядку дня і режиму харчування дитини; не допускати негативних розмов стосовно матері; на вимогу матері надавати інформацію про місцезнаходження дитини; не пізніше ніж за два дні до зустрічі з дитиною інформувати матір про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку; письмово або в електронній формі повідомляти матір про намір забрати сина під час канікул, а саме: під час зимових канікул - не пізніше, ніж за два тижні до їх початку; під час літніх канікул - не пізніше, ніж за місяць до їх початку.

Зобов`язано матір ОСОБА_1 : не чинити батьку ОСОБА_2 перешкод у вихованні сина ОСОБА_4 та вільному спілкуванні з ним; не допускати негативних розмов з дитиною стосовно її батька; на вимогу батька надавати інформацію про місцезнаходження дитини; не пізніше ніж за два дні до зустрічі батька з сином інформувати батька про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Ніколаєва Галина Григорівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги апелянта задовольнити, в задоволенні позовних вимог відповідача по зустрічному позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що суд першої інстанції вірно встановив винну поведінку відповідача, що полягала в самоусуненні від виконання батьківських обов`язків протягом останніх 6 років. Але разом з тим, судом не було застосовано санкцій, що мали б бути наслідком бездіяльності батька по відношенню до сина, зокрема позбавлення батьківських прав - як пропорційне втручанням в права відповідача.

Також звернула увагу суду, що з грудня 2022 року відповідач зовсім припинив виплату аліментів. На момент подання апеляційної скарги борг складає 51861,08 грн.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказувала, що позивачка за первісним позовом забезпечила сину всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку, врахувавши при цьому якнайкращі інтереси дитини. Разом з тим відповідачем не заперечувався факт ухилення від виконання ним батьківських обов`язків.

Представник апелянта також вказувала на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з забезпеченням прав батька, але без врахування думки та інтересів дитини, оскільки думка дитини не була заслухана судом першої інстанції, хоча позивачка декілька разів наполягала на цьому.

17 липня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Вотінцева Єгора Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача за первісним позовом вважав, що доводи викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки є надуманими, такими що не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Зазначив також, що ОСОБА_1 виїхала за кордон з сином та проживає там з черговим співмешканцем та чинити перешкоди батьку у спілкуванні з сином.

У відзиві на апеляційну скаргу також зазначено, що сам батько бажає спілкуватись з сином, бажає приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення, але не може цього зробити, оскільки колишня дружина будь-яким чином перешкоджає йому в реалізації його прав.

21 липня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив від представника апелянта, в якому остання не погоджується з доводами відповідача за первісним позовом, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник апелянта зазначив, що ОСОБА_1 вимушено виїхала за кордон через воєнні дії. За кордоном апелянт перебуває з сином удвох та ділить помешкання ще з однією жінкою з України. Вважає посилання відповідача за первісним позовом на проживання апелянта з "черговим співмешканцем" є нісенітницею.

Додатково зазначив, що у апелянта немає негативного ставлення до відповідача. Так як сторони не спілкувалися між собою роками. Крім того, вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, як наслідок не мали складного розриву стосунків, який міг би супроводжуватися поділом майна та тривалими судовими спорами. За 5 років окремого проживання відповідачем жодного разу не ставилося питання щодо визначення місця проживання дитини чи встановлення графіку побачень з сином. На думку представника апелянта, якби апелянт не подала позовну заяву про позбавлення батьківських прав, то позов про усунення перешкод так би і не був заявлений.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що регулярне спілкування батька з сином не лише не перешкоджатиме його нормальному розвитку і вихованню, а і буде сприяти цьому, оскільки усвідомлення дитиною свого коріння, любов і увага обох батьків позитивно впливає на розвиток дитини як особистості, а роль батька у вихованні хлопчика є надзвичайно важливою, особливо у підлітковому віці.

Даючи оцінку рекомендованому органом опіки та піклування графіку участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції визнав переконливими доводи відповідача про те, що епізодичні і короткотривалі побачення з сином лише двічі на місяць не будуть сприяти відновленню емоційного зв`язку між ними, і в цілому такий графік не враховує його право та бажання проводити з сином більше часу, у тому числі і за місцем свого проживання, та спільно відпочивати під час шкільних канікул.

За таких обставин суд першої інстанції відхилив висновок органу опіки та піклування в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини з підстав його невідповідності принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та погоджується із заявленим відповідачем графіком його спілкування з сином вважаючи його обґрунтованим і справедливим.

Водночас при ухваленні рішення суд першої інстанції врахував, що внаслідок повної відсутності батька в житті сина сторін протягом останніх кількох років емоційний зв`язок між ними втрачений, а тому суд дійшов висновку, що на даному етапі їх тривале спілкування з ночівлею в житловому приміщенні батька створює ризик завдання шкоди психоемоційному благополуччю хлопчика.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11 том 1).

З пояснень сторін вбачається, що шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинились у 2017 року.

З того часу сторони проживають роздільно, при цьому за їх взаємною згодою син залишився проживати з матір`ю.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2018 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн та додаткові витрати на дитину в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 21.05.2018 року.

Відповідач сплачував аліменти та додаткові витрати на дитину в меншому розмірі, ніж встановлено рішенням суду, а в певні місяці взагалі не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно з наданим державним виконавцем розрахунком розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів та додаткових витрат на дитину станом на 01.08.2022 року становить 42 489,31 грн (а.с. 14-15 том 1 ).

Судом встановлено, що з того часу як сторони стали проживати роздільно, участь відповідача у житті сина звелась до поодиноких і нерегулярних зустрічей, а всю необхідну турботу і піклування дитині надавала мати, в цьому їй допомагали її родичі.

У подальшому стосунки між сторонами остаточно зіпсувалися, у зв`язку з чим будь-яке спілкування батька з сином припинилося.

Вказані обставини, в цілому, не заперечуються відповідачем і підтверджується даними, які містяться у характеристиках ОСОБА_5 з дошкільного навчального закладу № 792 та спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 305 м. Києва (а.с. 12, 13 том 1).

Після розірвання шлюбу з позивачкою відповідач вступив у новий шлюб та проживає з дружиною, їх спільною малолітньою дитиною (якій 10 місяців) та дитиною дружини від першого шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції пояснив, що у нього на утриманні знаходиться нова сім`я (дружина та малолітня дитина), він влаштувався офіційно на роботу у серпні цього року. У нього скрутне матеріальне становище і йому проблематично 2000 грн на місяць сплачувати аліменти. При цьому зазначив, що в нього не має проблем зі здоров`ям, однак до лав Збройних Сил України він не пішов. Зазначив, що він вважає, що саме на позивача покладений обов'язок щодо повідомлення його як батька про стан здоров'я дитини, його інтересів та вподобань. Він як батько не звертався за захистом своїх прав у службу у справах дітей протягом 6 років, оскільки вважав, що саме позивач зобов'язана була організувати зустрічі з ним і сином. Підтвердив своє не спілкування з дитиною тривалий час (біля 6 років). Зазначив, що не знає у якого лікаря дитина лікується, бо позивач водить в платні клініки дитину, а в які саме він не знає. Які у дитини вподобання та чим він займається також не знає.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану позивачка з сином виїхала до Швейцарії.

В суді першої інстанції були допитані як свідки дочка позивачки ОСОБА_6 та її сестра ОСОБА_7 , які підтвердили, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 відповідач припинив будь-яке спілкування з сином і незважаючи на те, що мешкав поблизу, жодної ініціативи побачитись з ним не проявляв, фінансової допомоги не надавав, на днях народження ОСОБА_5 присутній не був.

В суді першої інстанції була допитана сестра його дружини ОСОБА_8 , яка повідомила суду, що працює майстром манікюру та позивачка була її клієнткою, ще в період шлюбу з відповідачем. Уже після їх розлучення позивачка розповідала їй те, що буде давати можливість відповідачу спілкуватись з дитиною лише в її присутності пояснюючи таке своє рішення тим, що якось відповідач узяв дитину на прогулянку і при цьому вона не могла до нього додзвонитись. Натомість відповідач розповідав їй про скандал, який влаштувала позивачка, коли він хотів забрати сина з садочку, а також про те, що намагався поговорити з дитиною, але позивачка заборонила йому це робити. Свідок також повідомила, що позивачка з ревнощів погрожувала її сестрі, а коли відповідач за неї вступився, тодішній співмешканець позивачки його ударив.

Також встановлено, що в матеріалах справи міститься висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про визначення участі батька, ОСОБА_2 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з нею (а.с. 145-147 том 1).

З вищевказаного висновку зокрема вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей та сім'ї райдержадміністрації було проведено бесіду з дитиною, під час якої ОСОБА_5 повідомив, що востаннє бачив батька у 2019 році, зустрічатися з ним категорично не хоче. При будь-якій згадці про батька дитина проявляє негативні емоції, оскільки пам'ятає батька лише у стані алкогольного сп'яніння.

Також службою встановленою, що батько дитини, ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (приватний будинок). При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання батька встановлено, що для ОСОБА_5 створені належні умови для проживання, розвитку та навчання сина.

На засіданні комісії 23.02.2023 року була присутня представниця матері дитини ОСОБА_1 - адвокат Петровська І.Ю. та батько дитини ОСОБА_2 .. Також у режимі відеоконференції, за допомогою мобільного додатку Вайбер, брала участь у спілкуванні мати дитини ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_9 . Мати дитини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 зазначила, що батько дитини з сином не спілкується з часу припинення між ними стосунків. Усі спроби зустрічей батька з сином та участі його у житті дитини проводились саме з ініціативи матері дитини, незважаючи на те, що останній проживає у будинку, який знаходиться на одній вулиці з будинком, де проживала дитина разом з матір`ю. Батько дитини не знає, у якій школі навчається ОСОБА_10 . За час спільного проживання ОСОБА_2 застосовував фізичне та психологічне насильство щодо неї та сина, що супроводжувалось викликами працівників поліції. Дитина з народження мала проблеми зі здоров`ям та з того часу потребувала постійного медичного догляду, проте батько жодним чином не брав участі у витратах на лікування та відповідний догляд за дитиною. Щодо визначення участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 та спілкуванні з нею категорично заперечувала, оскільки дитина на сьогодні проживає за кордоном, з батьком зустрічатись категорично не хоче у зв`язку з негативними спогадами під час спільного проживання з останнім. Мати звернула увагу на те, що спілкування батька з сином всупереч бажанню ОСОБА_5 буде травмувати дитину.

Також встановлено, що на засіданні комісії була заслухана думка дитини. ОСОБА_9 пояснив, що обізнаний щодо наявності вищевказаної справи про позбавлення батька батьківських прав та не заперечував проти цього.

Батько дитини, ОСОБА_2 , в обґрунтування заперечень щодо позбавлення його батьківських прав посилався на те, що любить свою дитину та бажає з ним спілкуватись. Щодо визначення участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 батько зазначив, що мати всіляко намагається унеможливити його спілкування з сином, перешкоджає у вільному побаченні з дитиною та участі у його вихованні. Щодо стану здоров`я сина заперечував та вказував на те, що дитина цілком здорова з народження. Останній зазначив, що врегулювати конфліктні ситуації з ОСОБА_1 щодо своєї участі у вихованні дитини шляхом взаємних домовленостей не вдалось. Зауважував на тому, що він не обізнаний про те, що дитина на сьогодні перебуває за кордоном. Також ОСОБА_2 пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла через скрутне матеріальне становище.

На підставі викладеного, що Служба у справах дітей та сім'ї райдержадміністрації вважала за доцільне визначити участь батька у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступним графіком: перша та третя субота місяця - з 10:00 год до 14:00 год.

Також в судовому засідання суду апеляційної інстанції, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 на запитання суду чи знає відповідач про стан здоров`я та наявні у дитини хвороб, повідомив, що такою інформацію не володіє, до дитячого лікаря сам батько не з`являвся, оскільки не знає де дитина перебуває на обліку. На запитання суду стосовно які дитина відповідача має зацікавленості, на що останній відповів, що син захоплюється футболом, останній раз у 2021 році син запитав який краще видом спорту займатись карате чи тхеквондо, після чого спілкування з сином припинилось.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), яке слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження61-36905св18), постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження 61-44369св18), постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), постанові Верховного Суду 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19), і передбачених законом підстав відступити від такого у цій справі не вбачається.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема як що він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції встановивши ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (чого він не заперечував в судовому засіданні) дійшов помилкового висновку відмовляючи у задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги.

В суді апеляційної інстанції встановивши, що відповідач ОСОБА_2 не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Судом апеляційної інстанції встановлено відсутність винної поведінки матері дитини та її перешкоджання в спілкуванні з дитиною.

Переглядаючи матеріали справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню, оскільки знайшли підтвердження факти, які свідчать про те, що відповідач протягом 6 років свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться ні життям, ні здоров`ям дитини, не спілкується з дитиною, не створює сприятливих умов для її життя, не виконує свої батьківські обов`язки по піклуванню за її здоров`ям, не турбується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, живе своїм життям.

Докази в матеріалах справи відсутні, що до подання позову, відповідач мав наміри приймати участь у житті дитини.

На думку колегії суддів, сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції достовірно встановлено, що дійсно, протягом останніх 6 років, відповідач зі своїм сином не зустрічались та не спілкувався, будь-якої участі у вихованні дитини не приймав.

Щодо висновку служби у справах дітей та сім`ї про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 та про визнання участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, суд апеляційної інстанції, враховує надані пояснення неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були надані комісії з питань захисту прав та дитини Дарницької районної в місті Києві, про те, що ОСОБА_10 востаннє бачив батька у 2019 році, зустрічатись з ним категорично не хоче. При будь-якій згадці про батька дитина проявляє негативні емоції, оскільки пам`ятає батька лише у стані алкогольного сп`яніння. Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини.

Щодо зустрічного позову, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з огляду на його необгрунтованість, оскільки, посилання ОСОБА_2 на те, що матір дитини - ОСОБА_1 усіляко чинить перешкоди у його спілкуванні із сином, ОСОБА_2 всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що він був позбавлений можливості після розлучення спілкуватися із сином, що у цьому мати хлопчика йому перешкоджає, що він звертався до компетентних органів чи суду із відповідною заявою про встановлення способів участі у вихованні сина, та переконливих доказів наявності перешкод з боку матері у спілкуванні батька із сином матеріали справи не містять. Крім того, встановлено, що відповідач не знав, що дитина наразі перебуває закордоном (при цьому що вони живуть на одній вулиці), що спростовує його доводи про те, що йому чинять перешкоди у спілкуванні.

На переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції безпідставно вважав, що регулярне спілкування батька з сином не лише не перешкоджатиме його нормальному розвитку і вихованню, а і буде сприяти цьому, оскільки не врахував пояснення самої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були надані комісії з питань захисту прав та дитини Дарницької районної в місті Києві про небажання зустрічатись з батьком.

Тому суд апеляційної інстанції вважає, доводів апеляційної скарги в частині безпідставності висновків суду про зустрічі батька з дитиною, то в цій частині такі доводи заслуговують на увагу, а висновки суду першої інстанції в цій частині рішення є помилковими.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач ОСОБА_2 не позбавлений права в майбутньому ставити питання в судовому порядку про відновлення батьківських прав.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , разом з тим у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ніколаєвої Галини Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , щодо неповлолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «29» вересня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник