ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив:

визнати незаконним та скасувати Наказ від 08.11.2021 № 0104-2/3519 ХНУ імені ОСОБА_2 «Про відсторонення від роботи працівників факультету міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу»;

поновити ОСОБА_3 на посаді доцента кафедри міжнародних економічних відносин імені ОСОБА_4 (0,25 посадового окладу за сумісництвом) факультету міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу ХНУ імені В.Н. Каразіна з 08.11.2021;

стягнути з ХНУ імені В.Н. Каразіна на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати відмовлено.

Непогодившись із таким рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим , що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та таким що прийняте з порушенням матеріального права , а тому підлягає скасуванню.

Обгрунтовуючи свою скаргу , апелянт вказує на те , що жодним законом України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи з підстав відмови або ухилення від щеплення проти COVID-19.

Скаржник також зазначає, що виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», визначено , які щеплення є обов`язковими. У визначеному законом переліку обов`язкових профілактичних щеплень відсутнє щеплення проти COVID-19.

Відтак, відсторонення працівника з підстав частини другої ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є незаконним та безпідставним.

ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2022 року , та ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Від Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна надійшов відзив на апеляційну скаргу , у якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Міністерство охорони здоров`я своїм наказом №2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» затвердило перелік професій, для представників яких щеплення від короновірусу є обов`язковим, зокрема вказане стосується і працівників вищих навчальних закладів до яких належить ХНУ імені В.Н.Каразіна.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи , письмові докази, доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції приходить до слідуючих висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду доцента кафедри міжнародних відносин імені ОСОБА_4 . Каразіна 0,25 посадового окладу за сумісництвом, що підтверджується Витягом з наказу № 0104-2/2306 від 30.08.2021.

Наказом ректора ХНУ імені В.Н. Каразіна від 08 листопада 2021 р. № 0104-2/3519 «Про відсторонення від роботи працівників факультету міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу» відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 і до усунення підстав для відсторонення працівників факультету міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу університету (згідно списку що додається), які відмовляються або ухиляються від обов`язкових профілактичних щеплень згідно з Наказом та не мають абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899.

Відповідно до Списку працівників міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу, які мають бути відсторонені від роботи з 08.11.2021, затвердженого Наказом ректора ХНУ імені В.Н. Каразіна, ОСОБА_1 відсторонено від роботи Доцента кафедри міжнародних економічних відносин імені Артура Голікова. ОСОБА_1 ознайомлено з Наказом 09.11.2021, про що свідчить його підпис.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначені хвороби, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими: дифтерія, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Міністерство охорони здоров`я, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, може встановити перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб.

Так, Наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, який набув чинності 08.11.2021, затверджено перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Це працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, зокрема спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

При цьому вакцинації підлягають усі працівники вказаних установ і закладів згідно зі штатним розписом. Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595. Протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем.

Проте, дослідивши матеріали справи , апеляційним судом встановлено, що позивач не надав суду жодних доказів , що свідчили б про наявність у ОСОБА_1 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень.

З 8 листопада 2021 року набули чинності зміни до постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, внесені постановою КМУ від 20 жовтня 2021 р. № 1096. Зокрема, пункт 41-6 доповнено нормою щодо відсторонення працівників: «Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щеплення, затвердженим наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини 1 статті 94 КЗпП, частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» (мінімальна зарплата); відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

Відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень працівників, які підпадають під обов`язкове щеплення, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Наказ МОЗ №2153 від 4 жовтня 2021 року визнав обов`язковим щеплення від COVID-19 для певних професій, зокрема і для професії ОСОБА_1 .

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відтак, колегія суддів вважає, що ректор ХНУ ім..В.Н.Каразіна , на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу діяв у межах своїх повноважень і відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, ст. 26 Закону України «Про освіту» та ст. 46 КЗпП правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення підстав для відсторонення.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Факт ознайомлення ОСОБА_1 із наказом №0104-2/3519 від 08 листопада 2021 року підтверджується додатком до наказу , на якому міститься особистий підпис позивача ( а.с.19)

Можливість відсторонення від роботи у зв`язку з непроходженням щеплення також підтверджується висновками ЄСПЛ у подібних справах, а саме у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов`язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21).

Передбачають можливість відсторонення від роботи і висновки ЄСПЛ з розгляду двох запитів про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов`язку вакцинації проти Covid-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону. Проте, ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, Theofanopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21).

У постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Судом встановлено , що ОСОБА_1 відмовився від проходження щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, як зазначалося вище відповідних документів чи лікарських висновків про наявність протипоказання до вакцинації роботодавцям не надав.

Тож , колегія суддів,дослідивши наявні у матеріалах справи докази,провівши оцінку аргументів та доводів сторін дійшла висновку,що наказ Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна №0104-2/3519 від 08 листопада 2021 року , який прийнято на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 щодо відсторонення ОСОБА_1 , як працівника факультету міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу університету , з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати, до усунення підстав для відсторонення (надання документів про наявність обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання), не є протиправним та виданий відповідно до закону.

А отже, відсторонюючи позивача, відповідач діяв у спосіб та в межах повноважень, передбачених законом, зокрема частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 46 КЗпП України. У наказі про відсторонення зазначені підстави та строк такого відсторонення.(а.с.17-18)

Колегія суддів критично ставиться до доводів ОСОБА_1 щодо того, що наказ №0104-2/3519 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи працівників факультету міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу» є незаконним, оскільки внаслідок його винесення порушено конституційне право позивача на працю, адже вимога про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 працівників згідно Переліку професій (у редакції яка діяла станом на 08 листопада 2021 року) підприємств, установ та організацій, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою.

Відповідний висновок про виправданість дій відповідача викладено у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року , справа №697/2653/21 . Так, у вказаній постанові висловлено думку, що наказ про відсторонення від роботи є законним , і зважаючи на обставини справи переслідує легітимну мету та є виправданим втручання в особисте життя позивача у конкретних обставинах, яке необхідне у демократичному суспільстві з точки зору захисту життя та здоров`я як самого позивача , так і інших громадян України, зокрема осіб що навчаються у закладі.

Зважаючи на те, що у даному випадку інтереси(право) позивача відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, ОСОБА_1 не надано суду відомостей щодо вакцинації або доказів наявності протипоказань до такої вакцинації, а інтереси суспільства переважають над інтересами однієї особи , відсторонення позивача від роботи було здійснено відповідно до норм чинного законодавства, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено незаконність дій ХНУ імені ОСОБА_2 під час винесення оскаржуваного наказу, а отже рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2022 року є законним ухваленим з додержанням норм процесуального та матеріального права, відтак у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ІІПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І.Дорош

О.А. Лобов