КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва в складі судді Анохіна А.М., ухвалене в м. Київ 17 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуком,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив встановити йому графік безперешкодного спілкування з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме щотижня з 15:00 суботи по 11:00 неділі; щороку протягом чотирьох тижнів під час літніх канікул, а саме з 01 липня по 15 липня та з 01 серпня по 15 серпня з правом виїзду за межі Києва; щороку протягом одного тижня під час зимових канікул; щороку в день народження дитини, на Новий рік, Різдво, Великдень, Свято Покрови з 14:00 до 16:00, а також щорічно 29 січня - з 13:00 до 18:00; зобов`язати ОСОБА_2 надавати дідусеві ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 для зустрічей у встановлені графіком зустрічей дні та години, визначити місце передачі і повернення дитини ОСОБА_1 за місцем їх проживання у кв. АДРЕСА_1 .

Позов мотивував тим, що має онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини є його син ОСОБА_3 та ОСОБА_2

03 лютого 2020 року батьки дитини розірвали шлюб, з цього часу між ними склалися напружені стосунки. Батьки уклали договір про участь у вихованні дитини, за умовами якого дитина залишилась проживати з матір`ю, а батько сплачує аліменти. Оскільки батько за характером діяльності часто знаходиться у відрядженнях за кордоном, він як дід, діючи за його дорученням, здійснює сплату аліментів на користь дитини. ОСОБА_2 .

Внаслідок неприязних стосунків з колишнім чоловіком, відповідач свідомо перешкоджає спілкуванню діда з онуком, у будь-який спосіб уникає можливості його зустрічей з дитиною, участі у його вихованні та розвитку, влітку 2021 року взагалі викликала поліцію, повідомивши, що ОСОБА_3 нібито її переслідує. Через постійні перешкоди та неможливість спілкуватися з онуком він вимушений був звернутися до ОСОБА_2 з письмовою заявою, в якій просив з урахуванням звичного режиму дня та відпочинку дитини погодити графік спілкування, який тепер просить встановити в даному позові в зв`язку з відмовою ОСОБА_2 добровільно вирішити спір.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року позов частково задоволено, визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з врахуванням бажання дитини на зустріч та за попередньою домовленістю, погодженою з матір`ю, шляхом встановлення зустрічей з дитиною щосуботи з 15.00 по 18.00 год. у громадських місцях міста Києва у присутності матері. В іншій частині позову відмовлено, вирішено питання про стягнення судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд прийняв рішення, яким взагалі унеможливив спілкування з онуком та яке є невиконуваним з точки зору закону, оскільки не задоволено вимогу щодо зобов`язання відповідача надавати онука для спілкування у визначені дні та години, і на підставі цього рішення неможливо відкрити виконавче провадження та забезпечити у передбачений законом спосіб його виконання. При цьому головною підставою позову є саме створення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною.

Вважав, що суд при постановленні оскаржуваного рішення діяв упереджено та зацікавлено, про що додатково свідчать факти того, що без будь-яких підстав суд визначив графік участі у вихованні онука в залежності від ряду додаткових умов, що є незаконним та неприпустимим. Є очевидним, що умови, визначені судом, містять ознаки для маніпуляцій ОСОБА_2 своїми обов`язками, оскільки таке формулювання містить положення про попередню домовленість побачення діда з онуком з його матір`ю, тобто обов`язковим елементом такої домовленості повинно бути бажання матері. При цьому підставою звернення до суду з позовом стала саме неможливість дійти з ОСОБА_2 згоди щодо спілкування з онуком, тому встановлення судом обов`язку позивача завчасно та заздалегідь домовлятися з нею про визначені судом зустрічі є цинічним та абсурдним і робить рішення невиконуваним і формальним.

Вважав такою, що не витримує критики, умова ставити кожну зустріч з дідом в залежність від бажання дитини, оскільки суд не зазначив, хто і в який спосіб буде з`ясовувати бажання дитини, і чи не буде це зводитися суто до слів матері, яка перешкоджає у спілкуванні онука з дідом.

Вважав обурливим встановлення судом зустрічей діда з онуком виключно у громадських місцях м. Києва, оскільки виконання цієї вимоги може бути фактично унеможливленим у випадку введення на території регіону червоної карантинної зони, незадовільних погодних умов, в умовах військового стану і повітряних тривог. При цьому матеріали справи містять докази, що у позивача є власний заміський будинок в Київській області, облаштований для всіх потреб дитини і в якому онук проводив багато часу влітку на канікулах.

Звертав увагу, що відвідування громадських місць, культурно-розважальних закладів з урахуванням потреб дитини на харчування, дороги, за три години є практично неможливим, особливо взимку та в негоду, і в першу чергу буде некомфортно для дитини.

Категорично заперечував встановлену судом обов`язкову присутність матері на зустрічах, оскільки присутність обох сторін конфлікту не сприятиме перебуванню дитини в цей час у спокійному та стійкому середовищі, і суперечить інтересам дитини. Він переконаний, що неприязна поведінка з боку матері виключає її присутність при зустрічах з дитиною. У суду були відсутні жодні підстави для встановлення саме такого способу участі у вихованні онука, оскільки не існує жодних доказів, що могли би свідчити про неприйнятну поведінку, негативний та шкідливий вплив на онука. Дитині наразі 6 років, тобто необхідності постійного нагляду з боку матері немає.

Вказував, що встановлений судом графік є настільки мізерним, що не відновлює в достатній мірі права на побачення з онуком та не забезпечує права дитини на зростання у своїй сім`ї, підтримання родинно-сімейних стосунків.

Посилався на судову практику Верховного Суду, який у подібних справах звертає увагу на те, що нормами законодавства України визначене право діда та баби на спілкуванні з онуками та на участь у їх вихованні без будь-яких застережень.

Наголошував, що рішення суду спрямоване на знищення емоційного зв`язку та ізолювання дитини від діда і баби, що завдає йому сильних душевних страждань, судом застосовано однобічний, упереджений, поверхневий та формальний підхід до долі дитини та родини.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказувала, що рішення суду першої інстанції є обгрунтованим і таким, що відповідає законодавству, а мотиви, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Натомість рішення суду ухвалено з урахуванням всіх фактичних обставин справи, в межах наданих суду повноважень, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх у рішенні, надано належну оцінку всім доказам, які надавались суду, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Наводила власні спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання, призначене на 27 вересня 2023 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, від її представника ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, де представник відповідача просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та встановлюючи регламент зустрічі з онуком, суд першої інстанцій взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, прийняв до уваги вік дитини, особливості її розвитку, навчання та виховання, необхідність дотримання розпорядку дня та відпочинку, і виходив із того, що наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору містить рекомендований у ньому графік побачень діда з онуком та не може бути покладений судом в основу висновку при вирішенні спору, що є підставою для самостійного визначення судом кількості і тривалості побачень діда з онуком. З матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду суд встановив, що позивач протягом тривалого часу дитину не бачив та не спілкувався з нею, за цей час дитина віддалилась від діда та не може мати з ним стійкого психоемоційного зв`язку, за таких обставин, вирішуючи питання про способи участі діда у житті дитини, враховуючи необхідність поступового відновлення їх відносин, суд вважав, що участь позивача у вихованні онука має відбуватись в присутності матері дитини. В іншій частині позовних вимог та запропонованого способу участі діда у спілкуванні із онуком, суд вважав за необхідне відмовити з огляду на їх передчасність та недоцільність на даний час з огляду на вік дитини.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дідом неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є син позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 27 - 28 т. 1).

03 лютого 2020 року батьки дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір про сплату аліментів на дитину, за умовами якого дитина залишається проживати спільно з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , батько дитини зобов`язується сплачувати матері аліменти на дитину у добровільному порядку у твердій грошовій сумі від частини власного офіційного доходу, не меншу ніж необхідно для повного покриття витрат на достойні умови життя, фізичний, інтелектуальний та емоційний розвиток дитини, а також харчування, навчання, лікування та відпочинок, але в будь-якому випадку не менше ніж 2500 доларів США в гривнях в еквіваленті офіційного курсу долара США на момент оплати щомісячно (а. с. 41 - 44 т. 1).

Постановою державного виконавця від 24 вересня 2021 року у ВП № 66870282 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 , з якого на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису № 1977 від 14 вересня 2021 року стягнуто заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 269411,33 грн. (а. с. 227 т. 1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 належить на праві власності будинок за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 30 т. 1).

12 листопада 2021 року начальником ССД ІСР та провідним спеціалістом за заявою ОСОБА_1 складено акт обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_3 , згідно якого умови проживання задовільні, у будинку чисто, прибрано, зроблено сучасний ремонт, прибудинкова територія охайна. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: наявна окрема кімната, наявні іграшки, книги, чисто, прибрано. Згідно висновку акту, створені умови для відвідування та ночівлі дитини (а. с. 45 т. 1).

Згідно довідки ТОВ «Київфарм», ОСОБА_1 працює в товаристві з 03 січня 2006 року, на даний момент займає посаду директора, дохід за період з 01 січня по 31 жовтня 2021 року склав 72000 грн. (а. с. 31 т. 1); згідно довідки про доходи, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , він перебуває на обліку в Ірпінському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01 лютого по 31 жовтня 2021 року складає 63322,20 грн. (а. с. 32 т. 1); згідно довідки ТОВ «ДДМ ЕСТЕЙТ», ОСОБА_1 працює в товаристві з 29 квітня 2021 року, на даний момент займає посаду заступника директора, дохід за період з 29 квітня по 31 жовтня 2021 року склав 18338,79 грн. (а. с. 33 т. 1); згідно податкової декларації платника єдиного податку - ФОП за 3 квартали 2021 року, ОСОБА_1 повідомлено про отриманий дохід в розмірі 1014608,64 грн. (а. с. 34 - 36 т. 1).

Згідно довідки Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2, ОСОБА_1 04 листопада 2021 року пройшов огляд, за результатами якого на обліку не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а. с. 37 т. 1).

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 склав нотаріально посвідчену заяву на ім`я ОСОБА_2 про погодження графіку безперешкодного спілкування з дитиною, до якої в матеріалах справи додано докази її поштового відправлення оголошеною цінністю, в якому повідомляв, що керуючись інтересами дитини та враховуючи звичний режим життєдіяльності онука, з урахуванням свого робочого навантаження, просить погодити наступний графік безперешкодного спілкування з ОСОБА_3 : щотижнево з 15:00 суботи по 11:00 неділі, щороку щороку протягом чотирьох тижнів під час літніх канікул, а саме з 01 липня по 15 липня та з 01 серпня по 15 серпня з правом виїзду за межі Києва; щороку протягом одного тижня під час зимових канікул; щороку в день народження дитини, на Новий рік, Різдво, Великдень, Свято Покрови з 14:00 до 16:00, а також щорічно 29 січня - з 13:00 до 18:00 (а. с. 38 - 40 т. 1).

14 листопада 2022 року та 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 направлено повторні заяви про припинення перешкод у спілкуванні з онуком та погодження графіку безперешкодного спілкування з дитиною на ім`я ОСОБА_2 , до якої додано докази відправлення цінним листом з оголошеною вартістю (а. с. 111 - 113, 114 - 117 т. 1).

12 лютого 2023 року ОСОБА_2 направлено пропозицію службі у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій повідомлено, що жодних перешкод у спілкуванні з онуком з її боку не було, були прохання в організації зустрічей у її присутності на нейтральній території у зв`язку з причинами, наведеними нижче. Малолітній дитині щойно виповнилось 6 років, він ніколи не був прихильним до діда, ніколи не залишався з ним сам, не проводили разом час без присутності батьків. Дитина боїться діда, що сталося через ряд неприємних інцидентів, а саме прихід діда з адвокатом одного дня, що супроводжувалось виламуванням дверей та погрозами, з метою спонукати ОСОБА_2 відмовитись від сплати аліментів його сином, також були спроби підстерігати їх з дитиною біля під`їзду і спробами залякування. Одного разу вона змушена була викликати поліцію. Дідом неодноразово порушувалися всі її прохання поважати розпорядок, розклад, звички дитини. Також існує загроза викрадення дитини у воєнний час дідом та вивезення дитини за кордон. Батько дитини ОСОБА_3 протягом двох останніх років перебуває за кордоном, не платить аліменти з лютого 2022 року та не бере участь у вихованні дитини. Пропонує встановлення зустрічей з дитиною один раз на місяць у вихідний день у суботу або неділю у присутності матері та одного з родичів на нейтральній території, що забезпечить спокійну обстановку та відносну безпеку для дитини та матері (а. с. 170 т. 1).

Органом опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації складено висновок від 30 березня 2023 року № 106-2458 щодо визначення діду способу участі у вихованні онука та спілкування з ним, згідно висновку, комісією заслухано пояснення діда ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 , згідно яких, зі слів ОСОБА_1 , майже два роки він позбавлений можливості брати участь у вихованні онука та спілкуванні з ним, пропонував відповідачу мирову угоду, на яку вона не погодилася. ОСОБА_2 зазначила, що не чинить перешкод діду брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з ним. Крім того, вона не проти встановлення діду графіку спілкування з дитиною, але наполягає на зустрічах у її присутності та/або у присутності одного з близьких родичів, а також на нейтральній території. Прийнято за доцільне визначити діду час спілкування з малолітнім онуком, враховуючи його бажання, психоемоційний та фізичний стан здоров`я, особисту прихильність дитини до діда, вікові потреби та розпорядок дня дитини, з дотриманням графіку роботи навчальних закладів, в яких малолітній ОСОБА_3 отримує відповідну освіту та додаткові навчання (секції, гуртки тощо), із завчасним повідомленням і домовленістю з матір`ю засобами телефонного, поштового, електронного або іншого способу зв`язку та у її присутності, наступним чином: кожної другої суботи місяця з 14:00 до 18:00 за бажанням малолітнього ОСОБА_3 , дід проводить час зі своїм онуком у громадських місцях на всій території м. Києва (що погоджені з матір`ю дитини заздалегідь), у присутності матері ОСОБА_2 ; кожної четвертої неділі місяця з 11:00 до 16:00 за бажанням малолітнього ОСОБА_3 , дід проводить час зі своїм онуком у громадських місцях на всій території м. Києва (що погоджені з матір`ю дитини заздалегідь), у присутності матері ОСОБА_2 (а. с. 180 - 181 т. 1).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує групові заняття та басейн в Клубі активного відпочинку «Подольський» на підставі договору про надання послуг від 27 вересня 2021 року № 3044 зі встановленим часом відвідування у будні з 07:00 до 23:00, у вихідні дні з 09:00 до 22:00 (а. с. 225 - 226 т. 1).

На а. с. 223 - 224 т. 1 знаходиться копія консультативного висновку психолога від 23 червня 2022 року, згідно якого, дитині рекомендовано більше часу проводити з однолітками на майданчиках, займатись малюванням та ліпкою з пластиліну, рухливими іграми з тактильним контактом.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, 25 вересня 2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення додаткових доказів, які він визнав за необхідне надати після ознайомлення з відзивом відповідача на апеляційну скаргу, а саме відповідь з Державної прикордонної служби від 31 липня 2023 року, акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 23 серпня 2023 року, протокол опитування ОСОБА_5 від 22 серпня 2023 року.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ч. 12, 13, 83, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не заявлено клопотань про поновлення строку для подання доказів та про приєднання нових доказів, розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці докази.

Крім того, в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено, що за змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

В постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Враховуючи викладене, оскільки надані докази не існували на час ухвалення рішення судом першої інстанції та не досліджувались ним, то апеляційний суд не може їх врахувати як докази, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує.

Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, пункт 100).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20) зазначено, у тому числі, те, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом.

Вказані за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні відносини та відсутність компромісу щодо порядку зустрічі та виховання малолітньої дитини, однак сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами не є доказом, що відповідач створює перешкоди позивачу у питаннях, пов`язаних зі спілкуванням з дитиною та вихованням дитини, що зумовило правомірну відмову судом першої інстанції в позові в цій частині, яка не спростована доводами апеляційної скарги.

Посилання позивача в апеляційній скарзі про наявність перешкод з боку відповідача у спілкуванні з онуком є припущеннями, які не підтверджуються будь-якими доказами, та відхиляються апеляційним судом.

Визначаючи позивачу спосіб побачення з дитиною за умов бажання дитини та в присутності матері, що відповідає висновку органу опіки та піклування, наданому в даній справі, суд першої інстанції правильно врахував, що позивач протягом тривалого часу не бачив дитину та не спілкувався з нею, за цей час дитина відділилась від діда та не може мати з ним стійкого психоемоційного зв`язку, в такому випадку, встановлення довірливих стосунків з дитиною має бути поступовим та в присутності близької людини.

Апеляційний суд погоджується з доцільністю визначення місця спілкування діда з дитиною на нейтральній території, якою є громадські місця м. Києва, що також відповідає висновку Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 березня 2023 року № 106-2458.

При цьому, визначаючи конкретний графік побачень діда з онуком, суд першої інстанції збільшив кількість часу, визначеного у висновку від 30 березня 2023 року № 106-2458, з 9 до 12 годин щомісяця, та збільшив саму періодичність таких побачень з кожної другої суботи та кожної четвертої неділі місяця на спілкування щосуботи, і таким чином врахував інтереси діда, який прагне спілкуватися з онуком та приймати участь у його вихованні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, які є оціночними судженнями самого позивача, щодо мізерності часу, визначеного судом у графіку, який не відновлює в достатній мірі права на побачення з онуком, і що своїм рішенням суд по суті позбавив дитину на право спілкування з дідом.

В іншій частині вимог суд першої інстанції правомірно відмовив, зважаючи на їх передчасність та недоцільність, враховуючи вік дитини, і дані висновки не спростовуються доводами апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з судовим рішенням і намагання його переглянути.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги в частині невиконуваності та формальності рішення, яким не задоволено вимогу щодо зобов`язання відповідача надавати онука для спілкування у визначені дні та години, і що на підставі цього рішення неможливо відкрити виконавче провадження та забезпечити у передбачений законом спосіб його виконання, з огляду на положення ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Також, згідно ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цілому, апеляційний суд враховує, що у даному випадку необхідно керуватися виключно якнайкращими інтересами дитини, яка має право на побачення та спілкування з дідом, що відповідає вимогам закону, проте забезпечення цього права повинно узгоджуватися з інтересами самої малолітньої дитини, а також, що проти задоволення позову та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною в спосіб, який просив визначити ОСОБА_1 , під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечував орган опіки та піклування.

Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, а також іншими членами сім`ї, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд наголошує, що позивач не позбавлений можливості у разі зміни обставин, які мають істотне значення у справі, вирішити питання про зміну порядку та способу участі у вихованні онука, про що також правомірно зауважив суд першої інстанції.

З урахуванням установлених у цій справі обставин, апеляційним судом не вбачається неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а зроблені судом висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у даній категорії справ, яка є сталою та сформованою. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.