Справа № 373/2062/22
Номер провадження 2/373/147/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 версня 2023 року м.Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Хасанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Роговець О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного з батьків, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на свою користь на своє утримання як непрацездатного батька аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, строком на три роки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, будучи пенсіонером, інвалідом третьої групи, тяжко хворіє та потребує постійного медикаментозного лікування та стороннього догляду. Вказує, що в свого часу утримував дочку - відповідача по справі, сплачуючи аліменти. Після розірвання шлюбу з її матір`ю - першою дружиною позивача, він одружився вдруге. В листопаді 2022 року його дружина померла, і він залишився проживати сам в будинку, майже всю пенсію витрачає на придбання ліків та харчування. Інших близьких родичів позивач не має. Дочка в добровільному порядку відмовилася надавати йому допомогу на утримання.

Ухвалою суду від 14.02.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження в судове засідання з викликом сторін на 06.03.2023 о 16:00.

03.03.2023 від представника відповідача - адвокат Івріної І.Л. надійшла заява про відкладення розгляду справи для підготовки та подання відзиву по справі.

06.03.2023 судове засідання за клопотанням представника відповідача відкладено до 24.03.2023 до 10:30.

15.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечила факти, викладені в позовній заяві. Стверджувала, що батьком не доведено факту сплати ним аліментів на її утримання; сім`ю він покинув, коли відповідачці було 4 роки, і з тих пір жодної допомоги на її утримання він не надавав, її життям не цікавився. Звертала увагу на відсутність доказів щодо витрат на лікування позивача та скрутне матеріальне становище. Крім того, вказувала, що має тяжкі захворювання, є інвалідом 2 групи та потребує постійного медикаментозного лікування та супроводу під час пересування. Відзначила, що як і її чоловік має мінімальну пенсію, яких їм вистачає лише на її лікування, їжу та предмети першої необхідності. Незважаючи навіть на це, відповідач неодноразово робила грошові перекази для батька.

24.03.2023 в зв`язку з заявою представника відповідача - адвоката Івріної І.Л. судове засідання відкладено до 15:00 12.04.2023.

05.04.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що донька йому завжди допомагала, навіть пропонувала переїхати до неї, однак останнім часом відмовляється надавати матеріальну допомогу, посилаючись на те, що сама хворіє. Коли була жива його дружина, йому вистачало грошей, оскільки вони разом отримували дві пенсії. Хоча взимку він і отримує субсидію, однак, все рівно грошей йому не вистачає, оскільки майже всі вони витрачаються на лікування від онкозахворювання. Стверджував, що свої батьківські обов`язки він виконував, в тому числі й сплачував аліменти на доньку, коли вона була неповнолітня.

Відповідач та представник відповідача - адвокат Івріна І.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач окремо відзначила, що після того як вона самостійно, вже у дорослому віці відновила стосунки з батьком після розлучення з мамою, завжди матеріально підтримувала його. Однак, останнім часом стосунки між ними погіршилися у зв`язку із тим, що батько почав висувати все більше і більше вимог про надання матеріальної допомоги. В силу того, що її хвороба прогресує і вона сама потребує значних коштів на проходження лікування декілька разів на рік, а також враховуючи нерозуміння батьком її хворобливого стану та збільшені вимоги по утриманню, вона відмовилась добровільно надавати йому допомогу.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до довідки про доходи № 331921 від 07.12.2022, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній перебуває на обліку в Переяслав-Хмельницькому ОУ ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 46064, 56 грн.

Згідно з копією довідки КИО-І № 025341 від 19.05.1997, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи довічно загальної групи захворювання.

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 вбачається, що за даною адресою були прописані ОСОБА_1 - домовласник, та ОСОБА_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 26.11.2022, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні досліджено копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_2 , виданого 27.02.1974, з якого вбачається, що її батьком є ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_3 , виданого 22.07.1978, відповідно до якого ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 та її прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_8 ; копію диплома серії НОМЕР_4 , виданого 28.02.1977 на ім`я ОСОБА_2 про закінчення Маслівського радгоспу-технікуму та присвоєння їй кваліфікації зоотехніка-птахівника; копію трудової книжки серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_2 , виданої 01.04.1977 птахорадгоспом "Чкалівський" Нікопольського району Дніпропетровської області.

Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №568731, виданої 11.01.2011, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи з 01.12.2011 безстроково та непрацездатною. Вказана обставина підтверджується також копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 , серії НОМЕР_7 , виданого 13.01.2017.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 03.03.2023 за №75 виконкомом Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та має в складі сім`ї чоловіка ОСОБА_7 .

Згідно з довідкою про доходи № 021006, виданої 28.02.2023, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Нікопольському ОУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.02.2022 по 28.02.2023 - 49653,46 грн.

Згідно з довідкою про доходи № 981934, виданої 09.03.2023, ОСОБА_7 перебуває на обліку в Нікопольському ОУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2022 по 21.12.2022 - 24868,00 грн.

До матеріалів справи додано копії чеків, про сплату від імені ОСОБА_2 певних платежів та переказів, також здійснення переказу з картки від імені ОСОБА_9 ; копію виписки з історії хвороби ОСОБА_2 від 29.08.2005 з Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П.Ромоданова; копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 09.03.2023, виданої КНП "Нікопольська лікарня Покровської сільської ради"; виписку № 002147 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , виданої КНП "Нікопольська лікарня Покровської сільської ради", відповідно до якої остання має діагноз: Прогресуюча м`язова дистрофія. Вертеброгенна радіокулопатія. Тривожно-депресивний синдром.

Згідно з повідомленням КНП "Нікопольська лікарня" Покровської сільської ради" ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога КДЦ з 2022 року з відповідними діагнозами, постійно лікується амбулаторно та стаціонарно в умовах неврологічного відділення.

Судом також досліджено архівну копію особових рахунків ОСОБА_1 за 1971-1976 роки згідно документів з особового складу книг особових рахунків робітників та службовців архівного фонду №106 "Об`єднання громадського харчування Переяслав-Хмельницької райспоживспілки" про нарахування, утримання та зарахування.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що є рідною сестрою відповідачки по матері. Різниця з сестрою в них 12 років. За їх дитинства жодного разу відповідач до сестри не приїздив. Спілкуватися із своїм батьком сестра почала, коли вже вийшла заміж, та з цього часу завжди допомагала йому та підтримувала матеріально за власною ініціативою. Одного разу сестра навіть позичила у неї, ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 3200 грн, щоб переслати їх батьку. Чи сплачувалися аліменти ОСОБА_1 на користь сестри, вона не знає. Однак, знає, що відносини між ними погіршились з того моменту, як позивач почав наполегливо вимагати гроші. Зараз, оскільки у сестри почало прогресувати захворювання, і вона сама потребує належного медичного догляду, можливості утримувати батька вона не має.

Допитана в суді як спеціаліст бухгалтер фінансово-господарського відділу виконавчого комітету Переяславської міської ради ОСОБА_10 пояснила, що надана суду довідка про отримані ОСОБА_1 доходи формувалася архівним відділом, оскільки документи, які стосувалися особових рахунків ОСОБА_1 були передані до архівного відділу. Вона припускає, що в колонці під номером № 16 в табличці зазначено «аліменти», оскільки всі суми у даній колонці становлять 25% від тих, які нараховані як заробітна плата. У зв`язку з тим, що всі первинні документи станом на даний час не збереглися, підтвердити ту обставину, що із заробітної плати позивача вираховувались саме аліменти, не представляється за можливе.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Вказане положення знайшло своє відображення, зокрема, у ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними й потребують матеріальної допомоги.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Разом з тим, у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Так, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є батьком відповідачки, ОСОБА_2 .

Позивач є непрацездатним, оскільки є особою пенсійного віку та інвалідом 3 групи довічно загальної групи захворювання.

Водночас, суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 СК України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків пов`язується також з доведеністю потреби батьків в матеріальній допомозі.

Відповідно до положень ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, дивідендів, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо. Одночасно, враховуються матеріальні витрати батьків. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 676/5118/16-ц) .

Також, у сукупності із іншими доказами слід врахувати чи забезпечують заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи батьків їх прожитковий мінімум, встановлений законом (постанови Верховного Суду у справах № 212/1055/18-ц від 05 вересня 2019 року, № 233/4252/18 від 26 лютого 2020 року).

Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому вона має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Тому, з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України.

Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги визначені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі - 2093,00 грн.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності, якої не вистачає на його життя у зв`язку з тим, що вимушений витрачати частину пенсії на ліки, сплачувати комунальні послуги в частині, що не покриваються субсидією, купувати продукти харчування, інших доходів не має, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітня донька.

Із наданої позивачем довідки про доходи за 2022 рік вбачається, що розмір його пенсії є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлений на 2023 рік (а.с. 2).

Крім того, позивач не навів переконливих аргументів і не надав будь-яких розрахунків та доказів, які б свідчили про необхідність реальних витрат, пов`язаних з його лікуванням у розмірі більшому, ніж прожитковий мінімум, або, що отримуваний останнім розмір пенсії не забезпечує йому належних умов існування.

Так, на обґрунтування позовних вимог позивач не надав рахунків/рорзрахунків, квитанцій щодо необхідності оплати ліків, засобів гігієни тощо, щоб визначити вартість витрат, а відтак, суд не має можливості самостійно встановити розміри матеріальних витрат пов`язаних із лікуванням такого.

Також суд позбавлений можливості достовірно встановити факт сплати позивачем аліментів на утримання своєї дочки в період її неповноліття. Архівна копія довідки з особовими рахунками ОСОБА_1 за 1971 - 1976 роки в сукупності з наданими в судовому засіданні поясненнями спеціаліста ОСОБА_10 розцінюється судом як вірогідне припущення сплати аліментів позивачем, однак не як достовірний факт.

Водночас, суд бере до уваги, що відповідач є непрацездатною особою, інвалідом 2 групи та має незадовільний стан здоров`я, потребує постійного медикаментозного лікування та сторонньої допомоги, що підтверджено наданими суду відповідними письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні. Аналіз наданої на дослідження медичної документації відповідачки свідчить про її тяжкий стан здоров`я та потребу в постійному підтримуючому лікуванні та значних витратах на це.

Крім того, відповідач отримує пенсію по інвалідності, яка, відповідно до наданої довідки про її доходи є меншою, ніж пенсія за віком позивача. Так, пенсія позивача за грудень 2022 року склала 3915,13 грн, а пенсія відповідачки за лютий 2023 року склала 3865,02 грн.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_9 , виданий 27.09.1996, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя В.В.Хасанова