Провадження № 2/127/1641/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Матвеєвій А.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва.

Позов мотивовано тим, що наказом № 58 від 22.06.1998 «Про приватизацію квартири у відомчому будинку по АДРЕСА_1 » наказано оформити документи на приватизацію квартири АДРЕСА_2 з видачою свідоцтва на право власності на житло, передати в приватну спільну власність ОСОБА_2 , який прописаний та проживає в цій квартирі з 1990 року. Склад сім`ї з 4 осіб, зокрема дружина та 2 сина.

Відповідно до цього наказу 22.06.1998 було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент видання цього наказу йому було лише 17 років і він був неповнолітнім. Станом на момент приватизації - червень 1998 року позивач був зареєстрований та проживав разом із матір`ю та братом у с. Безіменне Козятинського району Вінницької області.

Позивач вважає, що вище вказане рішення у вигляді наказу № 58 від 22.06.1998 «Про приватизацію квартири у відомчому будинку по АДРЕСА_1 » в частині приватизації вищезазначеної квартири і відповідно видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло частково є незаконними і підлягають до скасування, оскільки вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права та інтереси позивача.

Позивач своєї згоди не давав, що підтверджується відсутністю письмового підтвердження такої обставини. Приватизація частини вказаної квартири батьком на ім`я неповнолітнього позивача без його згоди, коли він був зареєстрованим та проживав з матір`ю в іншому місці порушує його права, оскільки позбавляє можливості реалізувати своє право на приватизацію та отримати самостійно житло за місцем проходження військової служби в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позивач є військовослужбовцем і отримав відповідне житло за адресою: АДРЕСА_3 , де зараз й проживає із сім`єю. Підготовку документів на приватизацію квартири, яку отримав батько позивача по АДРЕСА_4 , однокімнатна квартира АДРЕСА_5 , площею 22,2 кв.м., було здійснено без відома та згоди позивача, жодних житлових чеків, які б позивач міг використати відповідно до ст.4 цього Закону на приватизацію, зокрема, й державного житлового фонду у майбутньому, як це було зазначено у наказі не було видано та отримано, про що свідчить відсутність підпису батька про їх отримання на наказі чи іншому документі. Волевиявлення позивача на приватизацію вищезазначеної квартири не було.

Таким чином, порушено права позивача на використання права на приватизацію житла за його згодою і наразі він позбавлений можливості скористатися таким щодо житла, яке займає і яке надано йому як військовослужбовцю.

За наведених вище підстав, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 31.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач до судового засідання не з`явився. На адресу суду від його представника адвоката Федчук Т.М. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовільнити.

Від представника відповідача ВК ВМР Мельника С.С. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. При вирішенні даного спору покладається на думку суду.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 до судового засідання не з`явились, надавши на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність із зазначенням, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом № 58 від 22.06.1998 «Про приватизацію квартири у відомчому будинку по АДРЕСА_1 » наказано оформити документи на приватизацію квартири АДРЕСА_2 з видачою свідоцтва на право власності на житло, яка складається 1 кімнат, загальною площею 22,2 кв.м, при нормі 94 кв.м., відновна вартість квартири 3-99, з наданням житлових чеків на суму 12-92 згідно розрахунку, передати в приватну спільну власність ОСОБА_2 , який прописаний та проживає в цій квартирі з 1990 року. Склад сім`ї 4 осіб, зокрема дружина та 2 сина.

Відповідно до цього наказу 22.06.1998 було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Станом на момент приватизації - червень 1998 року ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав разом із матір`ю та братом у с. Безіменне Козятинського району Вінницької області, а саме по АДРЕСА_6 , що підтверджується випискою з погосподарської книги № 1, особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1996-2000 роки.

ОСОБА_1 проживав за вище вказаною адресою до вересня 1998 року, що також підтверджується довідкою виконкому Безіменської сільської ради Козятинського району Вінницької області від 29.11.2018.

На даний час ОСОБА_1 є військовослужбовцем і отримав відповідне житло за адресою: АДРЕСА_3 , де зараз й проживає із сім`єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини, їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, забезпечення прав є головним обов`язком держави.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла № 1-38/2010 від 10 червня 2010 року), приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк передбачений чинним законодавством. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином, право особи на безоплатну приватизацію є правом абсолютним, тобто таким, що залежить лише від її волі і не може бути заперечене жодною посадовою чи службовою особою. А тому актом здійснення цього права слід вважати подання заяви про приватизацію. Відповідно, така заява має трактуватися як підстава для набуття права власності на житло.

Судом встановлено, що на момент приватизації позивач був неповнолітній, оскільки досяг лише 17 років.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Питання згоди неповнолітніх членів сім`ї, які проживали в житлі, яке приватизується, вказаним Законом не визначено.

Окрім того, на момент приватизації позивач за адресою: АДРЕСА_1 не проживав, що підтверджується матеріалами справи.

За наведеного, позивач став співвласником квартири у небажаний для себе спосіб.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на позивача, внаслідок проведеної без урахування його дійсних інтересів приватизації спірної квартири, покладений тягар утримання частки у спільній власності на квартиру, в той час як цієї власності він не потребує і витрати на її утримання є для нього небажаними та недоцільними.

Преамбулою Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні збереженні існуючого житла.

Проведеною приватизацією спірної згаданої квартири вказана мета не досягнута, а навпаки приватизація створила перешкоди в здійснені права на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі. Рішення про передачу житла у приватну власність було прийнято не позивачем, без врахування його дійсних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Чинним законодавством України, зокрема ст. 203 ЦК України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, ч. 2 ст. 328 ЦК України регламентовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи те, що приватизація житлового фонду не є обов`язком позивача, а правом, волевиявлення позивача не було здійснено під час приватизації квартири і вказаний правочин не відповідає його дійсній волі, його бажанню по покладенню на нього обов`язку утримання нерухомого майна. З урахуванням цього, приватизація квартири у такий спосіб порушує його цивільні права і дає йому законне право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 , яке видано 22.06.1998 року на підставі наказу № 58 від 22.06.1998 року керівника Вінницького спеціалізованого колективного підприємства № 26, яке зареєстровано в КП «ВООБТ» 01.07.1998 за реєстровим № 305/34567 в реєстрову книгу № 377, в частині зазначення у ньому особи - ОСОБА_1 , та визнати його таким, шо не скористався правом на приватизацію житла.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Виконавчий комітет Вінницької міської ради, місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи: 03084813.

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 22.09.2023.

Суддя О.О. Жмудь