КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати Договір №52 від 07.07.2021 на розробку дизайн-проекту по організації та оформленню приміщення, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 127 515,60 грн, в тому числі 18 330,00 грн - суми сплаченої передоплати, 79 185,60 грн - пені за прострочення виконання робіт, 30 000 грн - моральної шкоди; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 07.07.2021 року позивач, в якості споживача, для задоволення своїх особистих потреб уклала договір №52 від 07.07.2021 року на розробку дизайн-проекту по організації та оформленню приміщення, сторонами якого є ФОП ОСОБА_2 (в якості виконавця) та ОСОБА_1 (в якості замовника).

Згідно з п.1.1. Договору відповідач як виконавець прийняв на себе зобов`язання по розробці дизайн-проекту по оформленню квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 111,5 кв.м.

В п.2.1. Договору передбачено, що відповідач мав приступити до виконання Робіт з моменту (дати) підписання Договору і надання йому вихідних даних, передбачених п.5.7.1. Договору. Натомість, в п.5.7.1. Договору вказано: «Замовник зобов`язується прийняти та сплатити виконані роботи». Тобто, в Договорі не встановлено, які вихідні дані мав надати позивач відповідачу.

При цьому, згідно з умовами п.2.2. Договору за відсутності передоплати, передбаченої п.4.2.1. Договору, відповідач не приступив би до виконання Робіт. Позивач сплатила відповідачу 18 330 грн в якості передоплати за Роботи.

В п. 2.3. Договору вказано, що термін виконання Робіт становить 50 календарних днів з дати узгодження замовником Технічного Завдання (Додаток №2) шляхом його підписання. Вказує, що технічне завдання було підписано позивачем в день підписання Договору, тобто, 07.07.2021.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний виконати роботи до 26.08.2021 року, але не виконав до цього часу.

Отже, відповідач отримавши передоплату та маючи всі необхідні дані приступив до виконання Робіт, що підтверджується перепискою з приводу виконання Договору між позивачем та відповідачем (та його представниками). Не дивлячись на вказане, як вважає позивач, відповідач так і не виконав роботи, без жодних на те обґрунтувань.

При цьому, відповідач засобами поштового зв`язку надіслав позивачу документ «Акт здачі-приймання виконаних робіт №52, складений 14.10.2021 року за Договором №52 від 07 липня 2021 року».

Натомість, як зазначає позивач, жодних Робіт відповідач до цього часу не виконав і їх результати позивачу не передав. Позивачем направлено відповідачу претензію від 27.10.2021 року, в якій викладено заперечення з приводу порушення відповідачем Договору та надісланого ним документу «Акту здачі-приймання виконаних робіт №52», складеного 14.10.2021 року за Договором №52 від 07 липня 2021 року. Також позивач повідомив відповідача про розірвання Договору. Жодної відповіді на вказану претензію відповідач не надав. Зазначає, що згідно з ч.8 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), втім повідомляє суд про те, що жодного документу, яким би підтверджувалося фактичне виконання відповідачем Договору, починаючи від 07.07.2021 року, позивачу не було надано.

Крім того, згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Вказує, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Посилається на те, що здійснюючи підприємницьку діяльність відповідач уклав з позивачем Договір, який є публічним та до якого позивач, будучи споживачем та замовляючи для власних побутових потреб дизайн-проект квартири, не могла внести зміни з огляду на його публічний характер.

При цьому, в Розділі 8 Договору міститься пункт 8.1. Договору, в якому вказано, що після підписання акту здачі-приймання Роботи Виконавець зобов`язується передати її замовнику. Тобто, позивач зобов`язана підписати акт здачі-приймання Робіт не отримавши та навіть не ознайомившись з цими Роботами.

Тобто, Договором передбачено, що не отримавши результати виконання робіт, позивач зобов`язана підписати документ, що засвідчує їх прийняття позивачем. Таким чином, відповідач зловживаючи своїм положенням, включив в Договір несправедливі умови, які створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивачу як споживачу.

Більше того, зловживаючи власним положенням відповідач включив в Договір нечіткі та двозначні положення, які також ставлять позивача як споживача в явно несправедливі умови.

Так, згідно п.4.2.3. Договору якщо протягом 5 робочих днів після здачі здачі-приймання «робіт» невстановлений у умовах договору «акт» не буде підписаний Замовником або Виконавцеві не буде надано мотивовану відмову з переліком необхідних доробок, невстановлені «роботи» вважаються прийнятими.

Вважає, що положення пунктів 4.2.3 та 8.1. Договору є нечіткими та двозначними, а тому згідно з ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» мають тлумачитися на користь позивача як споживача.

За ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Тобто, відповідач будучи підрядником та виконавцем роботи з розробки дизайн-проекту згідно Договору, був зобов`язаний виконати цю Роботу та передати позивачу як споживачу її результати, факт чого і має бути засвідчений актом здачі-приймання, а не навпаки, вказане також відповідачем виконано не було, як вказує остання.

При цьому, якщо виходити з вказаного «Акту здачі-приймання виконаних робіт

№ 52», то за його змістом роботи відповідачем виконані (але їх результат не наданий та не підтверджений) 14.10.2021 року, тобто з простроченням 50 календарних днів.

З урахуванням того, що роботи не передані позивачу, прострочення їх виконання станом на момент складання позовної заяви становить 72 дні, вказане прострочення є особливо істотним та не пояснюється жодними обставинами.

Посилається на те, що за положеннями ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачі» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця (ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачі»).

Вказує, що позивачем кілька разів призначався строк для виконання відповідачем робіт згідно Договору, що останнім не було виконано, доказом чого є переписка з питань виконання Договору. Частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачі» встановлено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно Договору вартість Робіт становить 36 660 грн (п.4.1. Договору). Таким чином, пеня, яка має сплачена відповідачем на користь позивача, становить 79 185,60 грн та розраховується наступним чином: 72 дні х 0,03 х 36 660,00 грн = 79 185,60 грн.

Звертала увагу суду, що позивачем в якості реалізації наданого ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» права призначалися відповідачу строки на виконання Робіт, але вони так і не були виконані.

Тому, позивачка вимушена скористатися положеннями ч.1 та ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачі» та заявити відповідачу про розірвання Договору та повернення отриманого відповідачем авансу у сумі 18 330,00 грн, а також сплати пені у сумі 79 185,60 грн.

Вказує про те, що Договір, укладений відповідачем з позивачем, як споживачем, підпадає під визначення нечесної підприємницької практики.

Крім того, посилається на те, що внаслідок дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданнях у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем робіт, що унеможливило проведення ремонту у квартирі позивача, створило незручності для сім`ї позивача, призвело до необхідності звернення до інших виконавців аналогічних робіт, тому позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 30 000 грн моральної шкоди.

У грудні 2021 року від представника ФОП ОСОБА_2 - Григоренка А.О. , надійшла зустрічна позовна заява, в якій посилаючись на несправедливі умови Договору, він стверджував, що є публічним, а вона нібито була позбавлена права вносити пропозиції щодо змін певних положень, які її не влаштовували на момент його укладення та відмовляється від його виконання, прийняття виконаних робіт за Договором та сплачувати грошові кошти за виконані роботи.

Зустрічний позов обгрунтовує тим, 07.07.2021 року між сторонами укладено Договір.

Відповідно до п.1.1. Договору Виконавець бере на себе зобов`язання по розробці дизайн-проекту квартири АДРЕСА_1 , а Замовник у відповідності до п.5.7.1. зобов`язаний прийняти сплатити виконані роботи.

У відповідності до п.2.3. Договору термін виконання Робіт становить 50 календарних днів з дати узгодження Замовником Технічного Завдання (Додаток №2) шляхом його підписання. Технічне завдання сторонами було узгоджено 04.08.2021 року.

Також сторонами 04.08.2021 року було узгоджено планувальне рішення з розміщенням меблів та зазначенням експлікації приміщення 3D-види.

Відповідно до п.7.2. Договору Замовник має право вносити зміни та коригування щодо розроблення дизайн-проекту.

Згідно з п.7.4. Договору при внесенні необхідних коригувань Замовник гарантує використання чітких, зрозумілих та точних формулювань.

З огляду на викладене, зауважив, що позивачем постійно вносились доповнення, коригування, побажання та рекомендації, навіть уже після підписання технічного завдання, проте навіть за таких умов Виконавець усіляко йшов на зустріч позивачу та враховував усі зміни та доповнення, що призводило до збільшення на реалізацію проекту.

Підтвердженням даної позиції є листування між сторонами, що не заперечується позивачем.

Також позивач надає разом з відзивом на позов додаток у вигляді хронології подій, що призвело до відкладення строків виконання робіт, з посиланням на листи сторін.

У відповідності до п.8.1. Договору після підписання акту здачі-приймання Роботи Виконавець зобов`язується передати її Замовнику в роздрукованому вигляді формату А3 та в електронному вигляді формату PDF.

Виконавцем виконано умови Договору: здійснено розробку дизайн-проекту квартири Замовника та направлено їй на поштову адресу акт здачі-приймання виконаних робіт № 52 від 14.10.2021 року та рахунку № 45 від 14.10.2021 року дизайн-проект квартири був готовий.

Після виконання Замовником зобов`язань з оплати виконаних робіт Виконавець будь-яким зручним для Замовника способом готовий передати дизайн-проект квартири. Разом з тим, повідомив, шо на момент надсилання відповідачу акту здачі-приймання виконаних робіт №52 від 14.10.2021 року, рахунку № 45 від 14.10.2021 року та надається суду та копія позивача у справі у вигляді, що унеможливлює його використання.

Зауважив, що в процесі виконання дизайн-проекту квартири позивачу постійно надавались результати 3D-візуалізації приміщення, що свідчить про те, вона бачила хід виконання робіт, отримувала поточні його результати, разом з тим постійно вносила до дизайн-проекту зміни, уточнення та коригування.

Враховуючи викладене, відповідач вказав, що виконавець враховував та виконував усі побажання та зауваження Замовника щодо виконання Договору; такий строк виконання робіт, які виконувались з при розробці дизайн-проекту з організації та оформлення приміщення зумовлене постійним узгодженням усіх доповнень, коригувань, побажань та рекомендацій Замовника; Замовник до підписання Договору не висловлювала жодних зауважень до його положень, після ознайомлення з ними і було підписано.

Крім того, Договір не було підписано під примусом чи при несприятливих для Замовника, які могли б перешкоджати йому усвідомлювати зміст Договору; відмова від виконання умов Договору Замовником є ухиленням від його виконання та сплати грошових коштів за Договором.

Відповідно до п.4.2.3. Договору, якщо протягом 5 робочих днів після здачі-приймання робіт акт не буде підписаний Замовником або Виконавцеві не буде надано мотивовану відмову з переліком необхідних доробок, роботи вважаються прийнятими.

З вказаного положення Договору випливає, що не підписання Замовником акту здачі-приймання робіт може мати місце виключно за умови надання ним мотивованої відмови з переліком необхідних доробок з подальшим доробок їх Виконавцем.

Мотивованої відмови позивача від підписання акту здачі-приймання робіт з переліком необхідних доробок з подальшим доробок у строк, зазначений у п. 4.2.3. Договору не надано. Акт здачі-приймання робіт позивачем було отримано 21.10.2021 року, а в порушення вказаного у п. 4.2.3. Договору строку та з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань за Договором 30.10.2021 року надіслано відповідачу претензію про розірвання Договору та повернення внесеного авансу, що вбачається з веб-сайту АТ «Укрпошта».

У відповідь на претензію позивач за зустрічним позовом повідомив, що роботи за Договором виконано у повному обсязі та можуть бут передані за умови підписання акту здачі-приймання робіт та здійснення оплати за надані послуги.

Отже, позивачем за зустрічним позовом у повному обсязі виконано умови Договору, натомість відповідач за зустрічним позовом ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Крім того, ФОП ОСОБА_2 заявлено про орієнтовний попередній розмір судових витрат в розмірі 23 500 гривень.

На противагу зазначених у позові доводів позивача відповідач зазначав про те, що виконавець враховував та виконував усі побажання та зауваження Замовника щодо виконання Договору. Такий строк виконання робіт, які виконувались при розробці дизайн-проекту з організації та оформлення приміщення зумовлений постійним узгодженням усіх доповнень, коригувань, побажань та рекомендацій Замовника.

Замовник до підписання Договору не висловлювала жодних зауважень до його положень, після ознайомлення з ними і було підписано. Крім того, Договір не було підписано під примусом чи при несприятливих для Замовника, які могли б перешкоджати йому усвідомлювати зміст Договору. Відмова від виконання умов Договору Замовником є ухиленням від його виконання та сплати грошових коштів за Договором.

Крім того, заперечуючи проти позовних вимог вказує про те, що позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 79 185,60 грн. у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте наголошує на тому, що питання відповідальності за порушення строків виконання Договору, врегульовано п. 6.3. Договору, у відповідності до положень якого, у разі порушення строків виконання робіт, передбачених цим Договором, з вини Виконавця, він сплачує Замовнику неустойку у розмірі 0,1 % від суми невиконаних робіт за кожен день прострочення, але не більше 30 % від цієї суми.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що питання відповідальності врегульовано між Сторонами Договором, а підстави для його розірвання відсутні, відсутні і підстави для стягнення з відповідача пені у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилався на те, що у відповідності до п. 4.2.3. Договору, якщо протягом 5 робочих днів після здачі-приймання робіт акт не буде підписаний Замовником або Виконавцеві не буде надано мотивовану відмову з переліком необхідних доробок, роботи вважаються прийнятими. З вказаного положення Договору випливає, що не підписання Замовником акту здачі-приймання робіт може мати місце виключно за умови надання ним мотивованої відмови з переліком необхідних доробок з подальшим доробок їх Виконавцем. Мотивованої відмови позивача від підписання акту здачі-приймання робіт з переліком необхідних доробок з подальшим доробок у строк, зазначений у п. 4.2.3. Договору не надано. Акт здачі-приймання робіт позивачем було отримано 21.10.2021 року, а в порушення вказаного у п. 4.2.3. Договору строку та з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань за Договором 30.10.2021 року надіслано відповідачу претензію про розірвання Договору та повернення внесеного авансу, що вбачається з веб-сайту АТ «Укрпошта».

Таким чином, на момент надсилання відповідачу претензії про розірвання Договору та повернення сплаченого авансу роботи за Договором є такими, що вже були прийнятими Замовником.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що свої зобов`язання за Договором відповідачем виконано, роботи позивачем є прийнятими, а тому підстави для розірвання договору та повернення грошових коштів відповідачем позивачу відсутні.

Заперечуючи проти вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, останнім вказано про те, що позивач, користуючись своїм статусом особи, яка є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», заявляє вимогу про стягнення моральної шкоди та лише констатує її наявність, зазначаючи її розмір, проте не надає жодних доказів на підтвердження взагалі завдання їй будь-якої моральної шкоди.

Вказав, що доводи відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, є маніпулятивними, спрямованими на введення суду в оману, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню із-за відсутності підстав для розірвання Договору та повернення сплаченого авансу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором №52 від 07.07.2021 року у розмірі 18 330 грн. та судовий збір в сумі 908 грн.

У квітні 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 - Григоренка А.О. про долучення до справи доказів витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд долучити до справи докази донесення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №755/19185/21 Дніпровським районним судом міста Києва та ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат у справі № 755/19185/21 шляхом стягнення на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 500 грн.

В обґрунтування поданого клопотання зазначав, що рішенням Дніпровського районного міста Києва від 19.04.2023 року у задоволенні первісного позову про розірвання договору та стягнення коштів відмовлено, зустрічний позов про стягнення коштів задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 18 330 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом до ухвалення рішення у справі №755/19185/21 було подано заяву про подання доказів витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення судом рішення у справі. Розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цивільної справи 755/19185/21 складає 28 500 грн.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного відмовити. Також просить повністю скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Скарга обґрунтована тим, що судом встановлено, що ОСОБА_1 виконала всі прийняті на себе за Договором зобов`язання, а саме: здійснила передоплату та підписала Технічне завдання.

Порушення будь яких договірних домовленостей з її сторони не допускалось.

Тому, у відповідача були всі підстави для того, щоб розпочати роботи та виконати їх вчасно, у відповідності до умов Договору, але відповідач допустив істотні порушення Договору, і саме це стало причиною судового спору.

Вказує, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази передачі ОСОБА_1 робіт за Договором, оскільки саме Акт здачі - приймання виконаних робіт підписаний обома сторонами є підтвердженням їх виконання.

Натомість, у матеріалах справи міститься претензія ОСОБА_1 про те, що роботи, на які вона розраховувала не виконані, і саме у зв 'язку з цим вона звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Вважає, що укладений між ОСОБА_1 та відповідачем Договір по своїй суті є договором підряду.

Зазначає, що станом на дату розгляду справи відповідач зобов 'язання за договором не виконав. Разом з тим, отримавши в якості предоплати грошову суму, підрядник набув обов`язку виконати цю роботу, а замовник право вимагати її виконання у встановлені договором строки.

ОСОБА_1 , як замовник за Договором, скористалася своїм закріпленим законом, правом вимагати розірвання Договору, оскільки у зв 'язку з істотним порушенням його умов відповідачем вона не просто не отримала дизайн-проект у той строк, на який розраховувала, а взагалі його не отримала

І жодного доказу про його отримання в матеріалах справи не міститься.

Вважає, що суд безпідставно ухвалив рішення про стягнення з неї грошових коштів, оскільки факт. який мав відбутися для виникнення обов`язку зробити остаточний розрахунок, так і не відбувся. Роботи фактично не були виконані і у зв`язку з цим ОСОБА_1 не підписала Акт, а направила відповідачу претензію.

Своєю поведінкою відповідачем спричинено ОСОБА_1 моральну шкоду

На підставі викладеного, вважає, що висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи і судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Вирішуючи даний спір судом досліджувалася листування сторін у месенджері TELEGRAM, яке сторонами визнається, та на яке сторони посилаються, як на доказ у розумінні положень ст.77-80 ЦПК України.

З наданого сторонами до матеріалів справи листування судом встановлено, що сторони в процесі виконання підрядником умов договору спілкувалися, узгоджували питання щодо матеріалів для ремонту та оздоблення квартири, вибору меблів тощо та інших необхідних деталей, що є необхідними для виконання дизайн-проекту, що є предметом укладеного між сторонами договору.

Так, виконання дизайнерських робіт дійсно передбачає постійний процес спілкування Замовника та Виконавця. Це є особистою специфікою виконання дизайнерських робіт.

Із листування, яке надано ОСОБА_1 до матеріалів справи очевидно, що вона не вносила правки, які б збільшували час для виконання робіт, а звертала увагу на помилки, які допускалися виконавцем, як то переплутані місцями вікна на проекті, невраховані у проект батареї, які мали бути враховані, неякісні візуалізації. на яких незрозуміло колір, хоча кольорове рішення у проекті має велике значення, про що виконавець зобов`язаний бути освідомлений, приймаючись за виконання таких робіт.

Зазначає, що з наданих ОСОБА_1 роздруківок очевидно, що вона на кожному етапі випрошувала у дизайнерів і намагалася отримати хоч який результат тому, що їй було потрібно втілювати всі дизайнерські рішення в ремонті, для чого у неї з будівельниками були досягнуті також відповідні домовленості.

Вона постійно наголошувала відповідачу на тому, що ним порушуються строки виконання і що це руйнує плани.

Проте, судом неповно з`ясовано ці обставини, що мають значення для справи.

Також зазначає, що враховуючи те, що основне рішення у даній справі ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню, тому і додаткове рішення підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Зазначав, що доводи позивача за первісним позовом є необґрунтованими, на підтвердження вказаного ОСОБА_1 не надано жодного належного, достовірного та достатнього доказу, що свідчило б про нечесну підприємницьку практику ФОП ОСОБА_2 під час укладення спірного Договору.

Також, судом було встановлено, що виконавець за Договором виконав усі умови договору, розробивши дизайн-проект квартири, з урахуванням коригувань та правок, втім відповідач за зустрічним позовом відмовилась від виконання покладених на неї зобов`язань за договором щодо проведення остаточних розрахунків, посилаючись на прострочення терміну виконання робіт за договором, що спростовується матеріалами справи, за відсутності достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог за первісним позовом, що є підставою для задоволення зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №52 від 07.07.2021 року у розмірі 18 330 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначав, що з огляду на долучений стороною обсяг доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомога, за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача за зустрічним позовом, дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог позивача у частині стягнення витрат на правничу допомогу у межах розгляду цивільної справи та стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 500 грн.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 07.07.2021 року між ОСОБА_1 - замовником, та ФОП ОСОБА_2 - виконавцем було укладено Договір №52 на розробку дизайн-проекту по організації та оформленню приміщення, за умовами якого виконавець приймає на себе зобов`язання по розробці дизайн-проекту по оформленню квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 111,5 кв.м. (далі - Договір).

Відповідно до п.1.2., 1.3. Договору види робіт, їх об`єм та зміст, що є предметом цього договору, визначені в Додатках №1 та №2 до цього договору, які є невід`ємною його частиною. Роботи, не враховані в Додатках №1 та №2 до цього договору, при виконанні яких виникне необхідність, виконуються на підставі додаткових угод.

Розділом 2 Договору погоджені терміни виконання робіт. Так, згідно п.2.1., 2.3., Виконавець приступає до виконання Робіт з моменту (дати) підписання договору і надання Виконавцю вихідних даних, передбачених п.5.7.1 цього договору. Термін виконання Робіт становить 50 календарних днів з дати узгодження Замовником Технічного Завдання (Додаток №2), шляхом його підписання.

Розділом 3 Договору сторонами погоджено Етапи та порядок проведення робіт. Відповідно до положень цього розділу, Роботи за цим договором здійснюються поетапно по черзі: етап № 1- розробка та подальше узгодження Технічного завдання (далі -ТЗ), додаток № 2. ТЗ - це документ в якому фіксуються всі побажання замовника, створюється загальна концепція та стилістика, визначаються кольорові рішення та матеріали. При заповненні технічного завдання, замовник повинен максимально ретельно висловити всі бажані складові елементи інтер`єру. Заповнення ТЗ здійснюється письмово, згідно Додатку №2, після зустрічей замовника і виконавця, де виконавець римує інформацію щодо всіх побажань замовника. Термін розробки ТЗ є необмеженим і вважається узгодженим після його підписання. Цей термін впливає на термін виконання робіт за цим договором п.2.3. Етап №2 - розробка планувального рішення з розміщенням меблів та обладнання. На вибір замовнику надається два - три варіанти планувальних рішень, замовник розглядає їх, при необхідності здійснює коригування, попередньо узгодивши їх із виконавцем, узгоджує один варіант, який його повністю задовольняє (Додаток №2). Планувальне рішення з розміщенням меблів та обладнання стає підставою для подальшої розробки всіх розділів дизайн-проекту. Етап №3 - розробка та узгодження 3D візуалізації. При створенні 3D візуалізації виконавець використовує узагальнений образ меблів, декору та інших елементів проекту, зовнішній вигляд яких може в реальному житті відрізняться від цих елементів. 3D візуалізація і вид реалізованого проекту візуально не автентичні. 3D візуалізація - художній проект з усіма супутніми спотворенням перспектив приміщень, масштабів приміщень і колірних відтінків.

Згідно положень п.4.2. Договору, оплата за договором здійснюється в наступному порядку: Замовник в день підписання цього договору виплачує Виконавцю Аванс у розмірі 50 % від суми, вказаної в п. 4.1. Остаточний розрахунок за виконані Роботи здійснюється Замовником не пізніше однієї доби після повного їх завершення та підписання обома сторонами акту здачі-приймання. Якщо протягом 5 робочих днів після здачі-приймання робіт акт не буде підписаний Замовником або Виконавцеві 7 де буде надано мотивовану відмову з переліком необхідних доробок, роботи вважаються прийнятими.

За положеннями п.5.1.1., 5.1.2., 5.1.3., 5.1.4. Договору виконавець зобов`язується: у встановлений договором термін (п.2.3) виконати і передати Замовнику дизайн-проект приміщення; інформувати Замовника за його запитом про стан справ по виконанню цього договору; не вносити без попереднього узгодження в письмовій формі із Замовником зміни, які впливають на вартість і терміни виконання робіт; усувати недоробки і вносити доповнення після отримання від Замовника мотивованої письмової претензії щодо якості, повноти дизайн проекту, що розробляється Виконавцем, або невідповідності його умовам цього договору. Претензія може бути надіслана листом або електронною поштою.

Відповідно до змісту п.5.2. Договору Виконавець має право залучити третіх осіб до робіт по виконанню своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно положень п.5.7. Договору Замовник зобов`язується, зокрема, але не виключно: замовник зобов`язується прийняти та сплатити виконані роботи; сприяти Виконавцю у виконанні робіт в обсязі та на умовах, передбачених цим договором; своєчасно приймати і оплачувати роботи, що виконуються Виконавцем відповідно до цього договору, забезпечити прийняття рішень в ході обговорення виконання та коригування робіт протягом двох днів після отримання від Виконавця пропозицій для розгляду. У разі якщо Замовник не приймає рішень у встановлений термін, то термін виконання робіт за цим договором продовжується па термін затримки прийняття рішення Замовником.

За умов п.6.3., 6.4. Договору у разі порушення строків виконання робіт, передбачених цим Договором з вини Виконавця, він сплачує (Замовник) неустойку в розмірі 0.1% від суми невиконаних робіт за кожен день прострочення, але не більше 30% цієї суми. У випадку несвоєчасної оплати Замовником послуг Виконавця Замовник сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми, що підлягає виплаті, за кожний прострочений день, але не більше 10% цієї суми.

Розділом 7 Договору сторонами погоджено умови внесення коригувань та змін умов реалізації роботи, згідно з умовами якого: терміни початку і закінчення робіт можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, що скріплюється додатковою угодою, яка стає з моменту його підписання невід`ємною частиною цього договору. Замовник має право вносити зміни та коригування щодо розроблення дизайн-проекту, їх кількість залежить від етапів роботи, прописаних в Розділі 3 цього договору, а саме: етап №1 - термін виконання ТЗ не є обмеженим, Замовник має право коригувати ТЗ до моменту, поки ТЗ повністю не задовільнить Замовника. Цей термін впливає на термін виконання робіт за цим договором п 2.3, етап №2 - максимальна кількість коригувань та змін для планувальних рішень - дві на одне приміщення, етап №3 - максимальна кількість коригувань та змін для 3D візуалізації - дві на одне приміщення. Подальші коригування та зміни відповідно до кожного з етапів, виконується на підставі додаткових угод. При внесенні необхідних коригувань Замовник гарантує використання чітких, зрозумілих та точних формулювань. Виконавець несе за собою право не приймати коригування, які внесені незрозуміло та розмито, наприклад: зробіть красивіші, додайте емоцій, створіть більш стильно, тощо. Виконавець несе за собою право не приймати коригування і зміни, які суперечать загальній концепції і стилістиці, зазначених в затвердженому ТЗ і затвердженому планувальному рішенні. Внесення коригувань і змін здійснюється за допомогою електронної пошти та адреси, зазначені в реквізитах.

Відповідно до п.8.1. Договору після підписання акту здачі-приймання Роботи Виконавець зобов`язується передати її замовнику в роздрукованому вигляді формату АЗ та електронному вигляді формату PDF.

Згідно з п.10.7. Договору до цього Договору додається і є його невід`ємною частиною: Додаток №1 та Додаток №2.

Встановлено, що 07.07.2021 року сторонами було погоджено завдання на проектування, що є Додатком №1 до Договору №52, за яким було погоджено зміст робіт, які виконуються при розробці дизайн проекту з організації та оформлення приміщення.

Відповідно до Додатку №2 до Договору від 07.07.2021 року сторонами було розроблено та узгоджено технічне завдання.

04.08.2021 року сторонами було погоджено планувальне рішення квартири в ЖК River Stone, що є Додатком № 3 до Договору № 52 від 07.07.2021 року.

14.10.2021 року ФОП ОСОБА_2 складено акт здачі-приймання виконаних робіт №52 до Договору №52 від 07.07.2021 року.

27.10.2021 року ОСОБА_1 складено на ім`я ФОП ОСОБА_2 претензію, у якій вона просила повернути аванс та повідомила про розірвання договору.

08.11.2021 року ФОП ОСОБА_2 складено відповідь на претензію ОСОБА_1 від 27.10.2021 року.

Положеннями ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Як вбачається з ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно положень ст.611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.2 ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Як встановлено судом під час розгляду даної цивільної справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору, а саме: договору №52 на розробку дизайн-проекту по організації та оформленню приміщення. Позивач мотивував позовні вимоги тим, що у погоджений сторонами у договорі строк виконавець свої зобов`язання за договором не виконав, що як вважає позивач, є підставою для розірвання договору між сторонами.

В Договорі сторони погодили, що термін виконання Робіт становить 50 календарних днів з дати узгодження Замовником Технічного Завдання (Додаток №2), шляхом його підписання (п.2.3 Договору).

За ч.2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.08.2021 у справі № 910/3948/19.

У постановах від 24.10.2019 року у справі №905/799/18, від 18.09.2019 року у справі

№916/1921/18, від 28.05.2019 року у справі №910/9234/18, від 13.02.2018 року у справі №925/1074/17, від 16.10.2018 року у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 року у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 року у справі №910/8819/18, від 18.08.2020 року у справі №927/784/19 Верховний Суд зробив висновок про те, що оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це друге оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Як на підтвердження позовних вимог у межах первісного, так і на підтвердження вимог у межах зустрічного позову сторонами надано листування сторін у месенджері TELEGRAM (далі- листування), яке ними визнається, та на яке сторони посилаються, як на доказ у розумінні положень ст.77-80 ЦПК України.

З наданого сторонами листування судом установлено, що сторони в процесі виконання підрядником умов договору спілкувалися, узгоджували питання щодо матеріалів для ремонту та оздоблення квартири, вибору меблів тощо та інших необхідних деталей, що є необхідними для виконання дизайн-проекту, що є предметом укладеного між сторонами договору.

З листування також вбачається, що позивач надавала відповідні уточнення, проводила коригування та вносила виправлення, при цьому основні побажання замовника були визначені нею у технічному завданні.

Внаслідок неодноразових корегувань та правок, внесення змін та розмірів, позивач була незадоволена терміном виконання, втім фактично останньою постійно вносилися відповідні правки та уточнення, змінювалися розміри меблів, сантехнічного обладнання, їх розміщення у відповідних кімнатах, розміщення кімнат дитячих, та інші деталі, що унеможливлювали виконання робіт у погоджений сторонами строк.

Крім того, сторонами було погоджено умови Договору та погоджено у розділі 7 даного Договору умови внесення коригувань та змін умов реалізації роботи, з огляду на які, ОСОБА_1 була обмежена на конкретних етапах у внесенні змін, втім відповідачем правки та зауваження були взяті до уваги та вносилися зміни до дизайн-проекту. Вказане свідчить, що відповідач за первісним позовом умови договору виконував у повному обсязі, з урахування відповідних зауважень та правок позивача за первісним позовом. При цьому, правки, коригування та уточнення ОСОБА_1 під час виконання умов договору, унеможливили виконання договору у строк, погоджений сторонами у Договорі.

Фактично, з урахуванням викладеного, вимоги позивача за первісним позовом зводяться до того, що дизайн-проект був виготовлений не в строк, погоджений сторонами в Договорі, в той же час, остання фактично на кожному етапі вносила правки та коригування, що суперечить, зокрема умовам, погоджених сторонами у розділі 7 Договору, що фактично і вплинуло на терміни виконання робіт за укладеним Договором. При цьому, виконавцем умови договору були виконані, дизайн-проект розроблений, втім замовник відмовилась приймати роботу за договором та відповідно провести остаточні розрахунки, обґрунтовуючи затягуванням термінів виконання робіт за договором та невиконання інших умов договору, з огляду на що направила претензію від 27.10.2021 на адресу ФОП ОСОБА_2 , не виконавши вимоги, передбачені п. 4.2.3 Договору. При цьому суд звертає увагу, що жодних претензій щодо якості робіт, недоліків у роботі, у претензії не висловлено.

Зважаючи на викладене, у розрізі спірних правовідносин, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, з огляду на те, що позивачем у належний спосіб, належними та достовірними доказами не доведено наявність істотних порушень виконавцем умов укладеного договору, що свідчить про необґрунтованість заявленого позову.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання позивача за первісним позовом про несправедливі умови договору, оскільки остання погодила усі істотні умови договору, підписавши його, що свідчить про прийняття нею умов договору, за відсутності будь-яких зауважень. Крім того, виявляючи будь-які несправедливі умови договору у процесі виконання робіт за договором, остання не була позбавлена можливості звернутися із відповідними зауваженнями до іншої сторони для їх усунення, що передбачено п.10.4. Договору.

Крім того, як на підставу для розірвання договору позивач за первісним позовом, також, посилається на те, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику у розумінні п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

За ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально.

У своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №758/10335/16-ц вказав, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За вказаних положень у розрізі спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що такі доводи позивача за первісним позовом є необґрунтованими, на підтвердження вказаного ОСОБА_1 не надано жодного належного, достовірного та достатнього доказу, що свідчив би про нечесну підприємницьку практику ФОП ОСОБА_2 під час укладення спірного Договору.

Положеннями ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правова природа укладеного між сторонами Договору № 52 на розробку дизайн-проекту по організації та оформленню приміщення від 07.07.2021 року відповідає загальним положенням про підряд.

Відповідно до ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1, 2 ст.857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

За ст.858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п.4.2.2. Договору остаточний розрахунок за виконані Роботи здійснюється Замовником не пізніше однієї доби після повного їх завершення та підписання обома сторонами акту здачі-приймання.

Крім того, відповідно до п.4.2.3. Договору, якщо протягом 5 робочих днів після здачі-приймання робіт акт не буде підписаний Замовником або Виконавцеві де буде надано мотивовану відмову з переліком необхідних доробок, роботи вважаються прийнятими.

Мотивовану відмову з переліком необхідних доробок ОСОБА_1 не направила, що свідчить про прийняття останньою робіт за договором.

За ч.1, 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Судом встановлено, що виконавець за Договором виконав усі умови договору, розробивши дизайн-проект квартири, з урахуванням коригувань та правок, втім відповідачка за зустрічним позовом відмовилась від виконання покладених на неї зобов`язань за договором щодо проведення остаточних розрахунків, посилаючись на прострочення терміну виконання робіт за договором, що спростовується матеріалами справи, за відсутності достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог за первісним позовом, що є підставою для задоволення зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №52 від 07.07.2021 року у розмірі 18 330 грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору і стягнення коштів та задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Також, судом встановлено, що 02.08.2021 року між адвокатом Григоренко А.О. (адвокат) та ФОП ОСОБА_2 (клієнт) укладено договір №02-08/21 про надання правової допомоги (далі - Договір), за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок надавати клієнту юридичні консультації та правову допомогу в об`ємі і на умовах, передбачених цим договором, а саме: представляти інтереси клієнта у відносинах із фізичними та юридичними особами, органами місцевого самоврядування, органами державної влади (в тому числі, але не виключно, в судах загальної юрисдикції, центральному органі управління та територіальних органах Національної поліції України). У випадку виникнення у клієнта необхідності, адвокат надає інші види правової допомоги.

За п.2.1., 2.2., 2.3. Договору ціна послуг адвоката визначається, виходячи з кількості годин, витрачених адвокатом на виконання завдань клієнта та узгоджується сторонами в додатках до Договору. Обслуговування клієнта здійснюється адвокатом починаючи з моменту підписання Договору. Крім гонорару (винагороди) передбаченої Договором, клієнт відшкодовує фактичні витрати. Фактичні витрати - це витрати, пов`язані з виконанням доручень клієнта, а саме: витрати на експертизу, витрати на залучення спеціалістів для надання висновків, витрати по сплаті судового збору, держмита та інші витрати, які можуть виникнути у зв`язку з виконанням доручень клієнта.

Згідно з п.4.3. Договору клієнт зобов`язується здійснювати оплату послуг адвоката на умовах, визначених Договором.

У додатку №1 від 23.12.2021 року до договору №02-08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 року сторони погодили, зокрема, але не виключно, що адвокат бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах замовника здійснити комплекс дій щодо юридичного супроводу клієнта при розгляді справи №755/19185/21 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення коштів та зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором. Адвокат забезпечує судове представництво при розгляді справи №755/19185/21 в суді першої, апеляційної інстанції, а також за необхідності - в суді касаційної інстанції. У випадку повернення справи на повторний розгляд до суду першої інстанції адвокат забезпечує представництво замовника й у суді першої інстанції. Адвокат готує та/або подає процесуальні документи, які вважатиме за необхідне для захисту законних прав та інтересів замовника. Перелік прав адвоката визначено Договором. Сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги згідно п.1 даного додатку становить: A) 2000 гривень за одну годину надання правової допомоги адвокатом. Тарифікація від 15 хвилин; B) 2500 гривень за забезпечення адвокатом судового представництва замовника у суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи у суді касаційної інстанції. Тарифікація від однієї години. За наслідками надання правової допомоги адвокатом складається звіт. Сторони погодили, що гонорар за надання правової допомоги згідно умов п.п.1-2 даного додатку сплачується замовником адвокату протягом десяти банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі правової допомоги (послуг) за Договором.

Згідно акту приймання-передачі правової допомоги (послуг) № 1 від 19.04.2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 2-08/21 від 02.08.2021 року та додатку № 1 від 23.12.2021 року, сторони уклали акт про те, що адвокатом надана клієнту правова допомога за Договором від 02.08.2021 року та додатком № 1 від 23.12.2021 року до Договору, розмір гонорару за надання правової допомоги складає 28 500 грн без ПДВ. Перелік правової допомоги, що була надана адвокатом, а також витрачений час для її надання вказані у звіті, який є додатком №1 до даного Акту. Замовник підтверджує, що вказана у п.2 правова допомога надана адвокатом у повному обсязі, належної якості, і претензій та зауважень щодо об`єму та якості наданої правової допомоги замовник до адвоката не має.

Відповідно до звіту про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат, що є додатком №1 до акту №1 від 19.04.2023 року, що складений до договору №02-08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 року та додатку №1 від 23.12.2021 року, загальний витрачений час адвоката наданої правової допомоги складає 13 годин, що у грошовому еквіваленті складає 28 500 грн.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тому домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Вказані висновки викладені у Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20.

За ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України).

Також, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Судом враховано, що відповідачем відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що передбачено ч. 6 ст.137 ЦПК України, не заявлено.

Виходячи з наведеного, з урахуванням долучених доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомога, за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача за зустрічним позовом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість таких вимог позивача у частині стягнення витрат на правничу допомогу у межах розгляду даної цивільної справи та стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі

28 500 грн.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, а також додаткове рішення відповідають обставинам справи, ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не можуть бути скасованими з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішеннях.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлені з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: