СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18747/14-ц

пр. № 2/759/34/23

19 липня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Грабар М.Ф. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держаної інспекції архітектури та містобудування України, колишнього заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві ОСОБА_3, колишнього головного державного інспектора інспекційного відділу № 4 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві ОСОБА_4, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Держаної інспекції архітектури та містобудування України, колишнього заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві ОСОБА_3, колишнього головного державного інспектора інспекційного відділу № 4 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві ОСОБА_4, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить, стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 безпідставно сплачений штраф в розмірі 54649 грн. 04 коп., з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України; стягнути Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп.; стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 85035 грн. 03 коп., в тому числі 2435 грн. 03 коп. в якості повної компенсації втрат ОСОБА_1 за сплачений судовий збір, 80000 грн. 00 коп. в якості часткової компенсації витрат на правову допомогу, 2600 грн. 00 коп. в якості часткової компенсації витрат на правову допомогу у вигляді оплати вартості виготовлення ксерокопій документів та відправлення поштової кореспонденції; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справу у розмірі 13500 грн. 00 коп. в тому числі: 12500 грн. 00 коп. в якості витрат на правову допомогу, 1000 грн. 00 коп. в якості часткової компенсації витрат на правову допомогу на оплату вартості виготовлення ксерокопій документів; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 13500 грн. 00 коп., в тому числі: 12500 грн. 00 коп. витрати на правову допомогу, 1000 грн. 00 коп. в якості часткової компенсації витрат на правову допомогу на оплату вартості виготовлення ксерокопій документів; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 всі понесені та документально підтверджені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.03.2014 року ним було одержано від Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві постанову № 44 у справі про адміністративне правопорушення від 04.03.2014 року та акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 24.02.2014 року.

Згідно постанови № 44 у справі про адміністративне правопорушення від 04.03.2014 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800,00 грн.

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції від 16.05.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 43347878 з виконання постанови № 44 від 04.03.2014 року винесену Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Зазначив, що 10.05.2014 року ним було сплачено штраф у розмірі 6800 грн. 00 коп.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2015 року у справі № 757/6401/14-а скасовано постанову Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Києві по справі про адміністративне правопорушення від 04.03.2014 № 44 та присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8109 грн. 62 коп.

02.07.2013 року головним державним інспектором Інспекційного відділу № 4 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ОСОБА_4. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 312 про порушення ОСОБА_1 ч. 1, 7, 12 ст. 96, ст. 97 КУпАП.

05 липня 2013 року постановою № 312 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 97 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. 00 коп., які було сплачено ним 13 липня 2013 року.

28.11.2013 року постановою заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ОСОБА_3 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 188-42 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. 00 коп.

Постановою від 23.01.2014 року державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 41651879 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві штрафу у розмірі 6800,00 грн. на підставі постанови № 881 виданої 28.11.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2014 року по справі № 826/2581/14 скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві по справі про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2013 року № 881; скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 20 листопада 2013 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зобов`язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві прийняти в експлуатацію об`єкту «Мансарда літера «А» індивідуального житлового будинку, гараж літера «Д», сарай літера «Ж» по АДРЕСА_1 » на підставі декларації ОСОБА_1 про готовність об`єкта до експлуатації від 30 грудня 2013 року; присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16255 грн. 78 коп.; покладено на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві; стягнуто з Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві судовий збір у розмірі 1 644 грн. 30 коп. на рахунок 4007, отримувач: УДКСУ у м. Києві, код отримувача: 38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку отримувача: 820019, .

Зазначив, що не зважаючи на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2014 року по справі № 826/2581/14 та постанову Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2015 року у справі № 757/6401/14-а, відповідач так і не повернув сплачені позивачем штрафи у розмірі 8500,00 грн. та 6800,00 грн., в зв`язку з чим просить стягнути безпідставно сплачений штраф в розмірі 54649 грн. 04 коп., з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, зазначив, що йому було завдано моральної шкоди від протиправних дій відповідачів, яка полягає у тому, що позивач впродовж тривалого періоду часу зазнавав значних душевних страждань, змушений був багато особистого та робочого часу витрачати на ведення даної справи у суді, яку від оцінює в розмірі 60000,00 грн.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року було відкрито провадження у даній справі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник Держаної інспекції архітектури та містобудування України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.11.2013 року постановою № 881 заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ОСОБА_3 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 188-42 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 128-129).

Постановою від 23.01.2014 року державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 41651879 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві штрафу у розмірі 13600,00 грн. на підставі постанови № 881 виданої 28.11.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві (т.1 а.с. 142).

04.03.2014 року постановою № 44 заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ОСОБА_3 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 188-42 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 151-153).

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції від 16.05.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 43347878 з виконання постанови № 44 від 04.03.2014 року винесену Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ( т. 1 а.с. 100)

З матеріалів справи вбачається, що 10.05.2014 року ОСОБА_1 було сплачено штраф у розмірі 6800 грн. 00 коп. на виконання постанови № 44 від 04.03.2014 року (т.1 а.с. 99).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2015 року у справі № 757/6401/14-а скасовано постанову Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Києві по справі про адміністративне правопорушення від 04.03.2014 № 44 та присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8109 грн. 62 коп.

02.07.2013 року головним державним інспектором Інспекційного відділу № 4 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ОСОБА_4. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 312 про порушення ОСОБА_1 ч. 1, 7, 12 ст. 96, ст. 97 КУпАП.

05 липня 2013 року постановою № 312 заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ОСОБА_3 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 97 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. 00 коп., які було сплачено ним 13 липня 2013 року ( т.1 а.с. 112-114, 116).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2014 року по справі № 826/2581/14 скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві по справі про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2013 року № 881; скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 20 листопада 2013 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зобов`язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві прийняти в експлуатацію об`єкту «Мансарда літера «А» індивідуального житлового будинку, гараж літера «Д», сарай літера «Ж» по АДРЕСА_1 » на підставі декларації ОСОБА_1 про готовність об`єкта до експлуатації від 30 грудня 2013 року; присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16255 грн. 78 коп.; покладено на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві; стягнуто з Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві судовий збір у розмірі 1 644 грн. 30 коп. на рахунок 4007, отримувач: УДКСУ у м. Києві, код отримувача: 38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку отримувача: 820019, .

Судом встановлено, що позивачем в добровільному порядку було сплачено штраф у розмірі 6800,00 грн. та 8500,00 грн. до винесення державним виконавцем органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції постанов про відкриття виконавчого провадження.

Як зазначає, позивач та його представник, Держана інспекція архітектури та містобудування України, яка є правонаступником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві відмовляється повертати сплачений позивачем штраф у розмір 6800,00 грн. та 8500,00 грн., посилаючись на те, що отримувачем коштів відповідно до наданих квитанції, які підтверджують добровільну оплату штрафів, є Управління державної казначейської служби України у Печерському районі ГУ ДКСУ у м. Києві, а також на те, що Держана інспекція архітектури та містобудування України не є розпорядником даних коштів (т. 3 а.с. 83-84).

Відповідно до пунктів 3 та 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Для повернення коштів сплачених на погашення штрафу, заявник не має бути власником чи розпорядником цих коштів. Відповідач є контролюючим органом в розумінні положень пункту 5 Порядку, оскільки саме на виконання його рішення сплачено штраф позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц).

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У заявлених позовних вимогах до Держаної інспекції архітектури та містобудування України, позивач просить стягнути на його користь в зв`язку з порушенням грошового зобов`язання у розмірі 8500,00 грн. - 3% річних у розмірі 4581,54 грн. за період з 13.07.2013 року по вересень 2021 року та інфляційні в розмірі 26663,68 грн. за період з 13.07.2013 року по 31.08.2021 року, а також порушення грошового зобов`язання 6800,00 грн. - 3 % річних у розмірі 3278,81 грн. за період з 11.05.2014 року по вересень 2021 року та інфляційні в розмірі 20125,01 грн. за період з 11.05.2014 року по 31.08.2021 року.

Відтак судом встановлено, що між сторонами було наявне грошове зобов`язання, яке відповідач Держана інспекція архітектури та містобудування України вчасно належним чином не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час не виконання зобов`язання.

А тому позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних у розмірі 54649,04 грн. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн. судом встановлено наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.10.2020 по справі №312/262/18, - застосовуючи статті 1173 та 1174 ЦКУ, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

В постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

При цьому, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Тобто, у даній справі здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, які в подальшому рішеннями судів були скасовані, свідчать про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень, винесення постанови та інше).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому суд вважає що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з Держаної інспекції архітектури та містобудування України моральної шкоди в розмірі 40000,00 грн..

Саме такий розмір моральної шкоди суд вважає розумним, справедливим та співмірним з тими моральними стражданнями, які ОСОБА_1 зазнав.

В частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. з кожного, то суд вважає за необіднє відмовити в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 112035,03 грн. судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір № 04/14-ЦС про надання правової (юридичної) допомоги (адвокатських послуг) від 23.12.2014 року укладений між адвокатом Грабар М.Ф. та ОСОБА_1 копію прибуткового касового ордера №04/14-ЦС-02 від 27.02.2015 року про сплату 12500,00 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-14-ЦС-02 від 27.02.2015 року на суму 12500,00 грн., копію прибуткового касового ордера №04/14-ЦС-03 від 16.02.2016 року про сплату 15500,00 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-14-ЦС-03 від 16.02.2016 року на суму 15500,00 грн., копію прибуткового касового ордера № 04/14-ЦС-04 від 09.02.2017 року про сплату 15500,00 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-14-ЦС-04 від 16.02.2016 року на суму 15500,00 грн.; копію прибуткового касового ордера №04/14-ЦС-05 від 16.03.2018 року про сплату 16500,00 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-14-ЦС-05 від 16.03.2018 року на суму 16500,00 грн.; копію прибуткового касового ордера №04/14-ЦС-06 від 12.02.2019 року про сплату 17500,00 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-14-ЦС-06 від 16.03.2018 року на суму 17500,00 грн. (т. 2 а.с. 101-102, т.4 а.с. 141-148).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України).

Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат.

Проте, всупереч вищезазначеному, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.

Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

На підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Крім того, також не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу на оплату вартості виготовлення ксерокопій документів, оскільки вони документально не підтверджені.

На підставі наведено позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача Держаної інспекції архітектури та містобудування України на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2435,03 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280-282, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держаної інспекції архітектури та містобудування України, колишнього заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві ОСОБА_3, колишнього головного державного інспектора інспекційного відділу №4 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві ОСОБА_4, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України ( м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду за безпідставно сплачений штраф в розмірі 54649 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот сорок дев`ять ) грн. 04 коп.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України ( м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 40000 ( сорок тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України ( м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 2435 ( дві тисячі чотириста тридцять п`ять ) грн. 03 коп.

В інші частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. П`ятничук