н/п 2/490/228/2023 Справа № 490/3502/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконкому Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у шлюбі з відповідачем не перебувала, від спільного проживання у фактичних сімейних відносинах як чоловік та жінка мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серія НОМЕР_1 від 14.08.2018 року, актовий запис 770. Після припинення фактичних шлюбних відносин, дитина з моменту свого народження і на даний час проживає та зареєстрована разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 4-280 від 06.04.2021 року, виданою виконкомом Інгульської сільради Баштанського району Миколаївської області, проте офіційно місце проживання дитини не узгоджено.

Відповідач не на достатньому рівні переймається фізичним та моральним станом дитини, не бере достатньої участі ані в її утриманні, ані у вихованні. Під час зустрічей неодноразово висловлювався з погрозами, що забере дитину до себе, також мало місце рукоприкладство відносно позивачки, принижує її людську гідність, такі зустрічі негативно впливають на психологічне здоров`я дитини.

Позивачка постійно займається вихованням дитини, має належні умови проживання та стабільний заробіток, отже має всі умови для створення сприятливих умов для розвитку та вихованню дитини, в зв`язку з чим просила про задоволення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2021 року головуючого по справі визначено суддю Гуденко О.А.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

У підготовчому засіданні судом оголошувалася перерва за клопотанням відповідача.

23.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача.

Відповідач у відзиві, посилається на те, що всі факти, зазначені позивачкою є брехнею та повною нісенітницею, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначає, що спору між позивачкою та відповідачем щодо місця проживання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ніколи не було, кожного тижня на вихідних відповідач приїжджає в село Виноградівка зустрітися із сином, допомагає йому фінансово, зокрема купує іграшки, ліки, їжу - фрукти, овочі та солодке, забезпечує сину літній відпочинок на березі Чорного моря, відвідує разом із сином дитячі центри розваг, парки, вважає що проживаючи з матір`ю в селі Виноградівка син буде позбавлений вищезазначеного, наголошує на тому, що відповідач також має облаштоване для комфортного проживання приміщення, створені всі умови для належного виховання та розвитку дитини. Також, зазначає, що, навпаки, позивачка та її сім`я (її мати та батько) впливають на формування у сина негативної думки про батька та перешкоджають відповідачу в побаченні із сином наодинці. Відповідач вказує на негативні для нього наслідки визначення судом місця проживання дитини з позивачкою, оскільки це є підставою для самостійного прийняття рішеня про виїзд за кордон. Тому, на підставі вищезазначеного просить суд відмовити в позові повністю.

08.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивачки - адвокатки Балабан Н.І., в якій представник вказує на відсутність доказів, вважає твердження відповідача необґрунтованими, такими, що не спростовують позовні вимоги та не доведеними жодним допустимим доказом.

21 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява від Служби у справах дітей Баштанської райдержадміністрації про розгляд справи у їх відсутність та зазначили про те, що при виконкомі Інгульської сільської ради з 03.03.2021 року створено Службу у справах дітей Інгульської сільської ради, тому просять залучити відповідну службу до участі у справі замість Служби у справах дітей Баштанської райдержадміністрації.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. Залучено третю особу до участі у справі - орган опіки та піклування виконкому Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, зобов`язано в строк до 31.03.2022 року скласти висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолтінього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.06.2022 року зобов`язано орган опіки та піклування виконкому Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області в строк до 10.07.2022 року скласти висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолтінього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.07.2022 року судове засідання з розгляду цивільної справи № 490/3502/21 було відкладено, у зв`язку із неявкою всіх учасників процесу та відсутністю висновку.

У серпні 2023 року на адресу суду надійшов лист від 07.08.2023 року № 1336/04.03 від органу опіки та піклування виконкому Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області щодо неможливості складення висновку про доцільність визначення місця проживання малолтінього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , так як ОСОБА_1 разом із сином не проживає за вказаною адресою, оскільки виїхала за межі території України з березня 2022 року й не поверталася по теперішній час, про що складено Акт про непроживання від 02.08.2023 року.

Судові засідання, неодноразово, відкладались через особливості організації роботи суду в умовах введення в Україні воєнного стану.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокатка Балабан Н.І. в судове засідання не з`явилися, представником позивачки подано заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути без їхньої участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі телефонограмою, а також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення судового засідання - судом не встановлено.

Враховуючи наведене, судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємні обов`язки сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вислухавши пояснення сторін в минулих судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у фактичних сімейних відносинах як чоловік та жінка мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серія НОМЕР_1 від 14.08.2018 року, актовий запис 770, який проживає з матір`ю, ОСОБА_1 та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 4- 280 від 06.04.2021 року, виданою виконкомом Інгульської сільради Баштанського району Миколаївської області та не заперечується обома сторонами.

Дитина проживає та зареєстрована разом з позивачкою у будинку, який належить батьку позивачки на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1994 року, зареєстрованого в БТІ за реєстровим № 310.

Факт родинних відносин із власником майна позивачка підтверджує копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданим Мар`ївською сільрадою Баштанського району Миколаївської області 27.03.1993 року. Цей будинок трикімнатний загальною площею 57,0 кв.м. Позивачка разом із дитиною проживає в окремій кімнаті, будинок має задовільні санітарно-гігієнічні умови, та усі зручності. Також, дитина за місцем проживання має сімейного лікаря, що підтверджується копією Декларації № 001-1РР8-АЕ00 від 05.10.2018 року.

В матеріалах справи містяться позитивні характеристики на сім`ю ОСОБА_1 за місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з серпня 2017 року офіційно працевлаштована в Миколаївському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти на посаді методиста кафедри теорії та методики мовно-літературної та художньо - естетичної освіти, має позитивну характеристику за місцем роботи.

Згідно Акту про непроживання від 02.08.2023 року, складеного представниками органу опіки та піклування виконкому Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області вбачається, що позивачка ОСОБА_1 разом із сином не проживає за адресою АДРЕСА_1 , оскільки виїхала за межі території України з березня 2022 року й не поверталася по теперішній час.

24.02.2022 року розпочалась збройна агресія зс рф проти України, Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово подовжувався і діє по теперішній час. Внаслідок чого, позивачка для забезпечення особистої безпеки та безпеки дитини прийняла рішення виїхати за межі України.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її матір`ю проживає у Австрії. На підтвердження зазначеного, представником позивачки адвокаткою Балабан Н.І. надані копії документів, а саме: довідка про відвідування дитини дитячого садочка, виписки з банківського рахунку за оренду житла, гаражу та ін., трудовий договір, медична довідка, довідка психолога.

Позивачка офіційно працевлаштована та офіційно зареєстрована у належних житлових умовах.

Відповідно до довідки психолога встановлено, що ОСОБА_1 , її син ОСОБА_3 мають достатню житлову площу, ОСОБА_3 має достатньо місця для гри та іграшок, відвідує місцевий дитсадок, дотримується здорової дієти. Зроблений висновок, що ОСОБА_1 цілком здатна добре піклуватися про себе та свого сина. Відповідно до довідки педіатра встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться під опікою його матері ОСОБА_1 , отримає належний догляд, підозри на занедбаність дитини не має.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що позивачка постійно займається вихованням дитини, має належні умови проживання та стабільний заробіток, отже має всі умови для створення сприятливих умов для розвитку та вихованню дитини.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Суд дійшов висновку, що особисті неприязні стосунки між батьками призвели до того, що між ними виник спір про те, з ким із них буде проживати їх малолітній син.

Судом встановлено, що мати і батько рівною мірою мають необхідні якості вихователя, побутові умови, рівень матеріального забезпечення.

При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають вони реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку; рід діяльності кожного з батьків, режим їхньої роботи, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дитиною (бабусь, дідусів, інших родичів), матеріальне становище батьків.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю. При цьому суд враховує вік дитини 5 років. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці, тим більше з врахуванням продовження дії воєнного стану в Україні, постійної загрози ракетних обстрілів південного регіону України, що тягне існування певної небезпеки для життя та здоров`я малолітньої дитин.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК щодо принципу стягнення судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог - судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивачки за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 витрати зі сплати судового збору в розмірі 910,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 02 жовтня 2023 року.

Суддя О.А.Гуденко