Справа № 346/1177/23
Провадження № 2/346/787/23
20 вересня 2023 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Третьякової І.В.,
секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Грицко О.А. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служба у справах дітей П`ядицької сільської ради, Служба у справах дітей Коломийської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
09.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому вказала, що вона є опікуном над своїм неповнолітнім племінником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини - ОСОБА_3 була засуджена за те, що намагалася здати в оренду свого малолітнього сина для подальшої його експлуатації (використанні у жебракуванні). Батько хлопчика не відомий та в свідоцтві про його народження записаний зі слів матері. З часу вчинення злочину (20.09.2011р.) і до теперішнього часу ОСОБА_3 свідомо та без жодних поважних причин з дитиною не бачилася та не спілкувалася. Весь цей час про фізичний і духовний розвиток сина мати не піклувалася, його навчанням та підготовкою до самостійного життя не цікавилася, потреби дитини у харчуванні, лікуванні та медичному догляді не забезпечувала, не надавала хлопчику доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяла засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не проявляла інтересу до його внутрішнього світу та не створювала умов для отримання ним освіти. За даних обставин, ОСОБА_1 просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки остання свідомо відсторонилася від свого хлопчика та не виконує жодного із своїх батьківських обов`язків, а також вчинила відносно дитини кримінальне правопорушення, що є окремою самостійною підставою для позбавлення її батьківських прав. Також позивач зазначила, що неповнолітній ОСОБА_4 перебуває під її опікою та знаходиться на повному матеріальному утриманні. Вона допомагає хлопчику у навчанні, відвідує батьківські збори, слідкує за станом здоров`я дитини, повноцінним харчуванням, має стабільний емоційний та психологічний контакт з ОСОБА_4, а також його прихильність до неї. ОСОБА_1 не має проблем зі здоров`ям, не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичні речовини, являється психічно та фізично здоровою людиною, за місцем проживання характеризується позитивно, виключно добре відноситься до хлопчика. З 2011 року ОСОБА_4 проживає в сім`ї позивачки, яка приходиться йому тіткою, займається його вихованням та утриманням, бажає та може бути його піклувальником, а тому позивач також просила встановити піклування над неповнолітнім ОСОБА_4 та призначити її його піклувальником.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі. При відкритті провадження у залученні до участі в справі в якості третьої особи Служби у справах дітей Коломийської РДА відмовлено. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено Орган опіки та піклування Коломийської РДА та зобов`язано їх подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Ухвалою суду від 22.06.2023р. третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Коломийської районної державної адміністрації виключено з учасників справи. Залучено до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Службу у справах дітей П`ядицької сільської ради та Службу у справах дітей Коломийської міської ради.
Ухвалою суду від 04.09.2023р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 20.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про встановлення та призначення піклувальника залишено без розгляду.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2009 р.н. Пояснила, що відповідачка є її рідною сестрою, в 2011 році була засуджена до позбавлення волі і мз 2011 року дитина проживає в її сім`ї. Після відбуття покарання і звільнення з місць позбавлення волі відповідач інтересу до своєї дитини не проявляла, відсторонилася від сина та не бажала з ним спілкуватися. Одного разу вони випадково зустрілися, проте жодної ініціативи налагодити відносини з хлопчиком ОСОБА_3 не проявила, ніякої участі в житті своєї дитини вона не бере. Хлопчик разом з позивачкою та її сім`єю проживає в с. Раківчик, Коломийського району, Івано-Франківської області. Відповідач зареєстрована в іншому селі Коломийського району - Мала Кам`янка, однак фактичне місце її проживання та знаходження в даний період ОСОБА_1 не відоме.
Представник позивача - адвокат Романенчук А.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання в якому зазначив, що через захворювання дитини він має змоги прийняти участь у справі та просив розглядати її за його відсутності.
Представник Служби у справах дітей Коломийської міської ради Грицко О.А. в судовому засіданні підтримала висновок служби про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та при вирішенні спору по суті покладалася на розсуду суду.
Представник Служби у справах дітей П`ядицької сільської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку.
Неповнолітній ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що наразі проживає зі своєю мамою ОСОБА_1 . Окрім мами ОСОБА_1 має трьох сестер. В даній сім`ї йому жити добре та комфортно. ОСОБА_3 він не знає, йому відомо, що вона йому приходиться біологічною матір`ю. Також додав, що навчається в школі в дев`ятому класі. До навчального закладу на батьківські збори приходить його мама ОСОБА_1 , з якою він бажає й надалі залишатися. В зв`язку з цим вважає, що буде вірним позбавлення мами ОСОБА_3 батьківських прав відносно нього, оскільки дану особу він зовсім не знає.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подавала. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток про виклик за зареєстрованою адресою місця її проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті без вручення з зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 43,70).
Згідно ч.1, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, на місці ухвалив: слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач в судовому засіданні не заперечував.
Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, опитавши неповнолітнього ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.
Фактичні обставини встановлені судом.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 являються батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З повідомлення старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 20.09.2011 № 8/7959 слідує, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 20 вересня 2011 року о 22:50 год. в порядку, передбаченому ст.. 115 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 149 ч.3 КК України була затримана її сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на той час утримувалася в ІТТ Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області.
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.02.2012р. ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 149 ч.3 КК України і із застосуванням ст.. 69 КК України, призначено їй покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Розпорядженням головик Коломийської РДА Івано-Франківської області № 647 від 06.10.2011 р. надано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_1 статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Розпорядженням першого заступника голови Коломийської РДА № 693 від 01.11.2011р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 призначено опікуном над малолітнім племінником ОСОБА_4 , який перебуває в Івано-Франківському притулку для дітей служби у справах дітей облдержадміністрації.

Згідно довідки ЦНАП П`ядицької сільської ради №222 від 23.02.2023р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 19.12.2007 р. по теперішній час. За цією ж адресою з 29.04.2009р. і по теперішній час зареєстрований і син відповідачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте, згідно довідки про склад сім`ї, виданої 22.02.2023р. старостою Раківчицького старостинського округу № 23/7.1-16, неповнолітній ОСОБА_4 проживає без реєстрації зі своїм опікуном ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 .

Згідно довідки завідувача Раківчицької філії Коломийського ліцею №5 ім. Т.Шевченка від 22.02.2023р. № 04-29/03, ОСОБА_4 навчається у восьмому класі даного навчального закладу.

В довідці № 04-29/03 завідувач Раківчицької філії Коломийського ліцею №5 ім. Т.Шевченка зазначає, що ОСОБА_1 є опікуном неповнолітнього ОСОБА_4 , постійно займається вихованням дитини, систематично відвідує навчальний заклад, бере участь в освітньому процесі, цікавиться успіхами хлопчика, відвідує батьківські збори. Мати дитини, за весь час навчання сина, в освітньому закладі жодного разу не з`являлася, участі в його вихованні не приймала.

З акту обстеження умов проживання сім`ї опікуна ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , слідує, що умови проживання в помешканні задовільні. Дитина має окреме місце для навчання та відпочинку. Створені належні умови для розвитку, виховання та навчання. Едуард відвідує навчальний заклад по своєму віку. Стосунки в сім`ї взаємні, в любові та повазі. Опікун здійснює догляд за ОСОБА_4 та піклується про нього.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини служби у справах дітей П`ядицької сільської ради від 20.07.2023р., висновку комісії за підписом сільського голови та рішення виконавчого комітету П`ядицької сільської ради №52 від 18.08.2023р. про його затвердження вбачається, що комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свій висновок комісія мотивувала тим, що будучи засудженою до покарання у виді позбавлення волі та звільнившись умовно-достроково в липні 2015 року, ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації не з`являлася, до Малокам`янської сільської ради з приводу свого сина ОСОБА_4 не зверталася, його життям та місцем знаходження не цікавилася, до П`ядицької ТГ та служби у справах дітей з питанням про повернення дитини або взяти участі в його вихованні не намагалася, а отже комісією резюмовано, що ОСОБА_3 ухилялася та не виконувала свої батьківські обов`язки щодо дитини, оскільки вона:

-Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини;

-Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини;

-Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

-Не бере участі у вихованні, матеріальному утриманні та навчанні дитини.

Зазначені фактори, як кожен окремо та і в сукупності комісія вважає, що слді розцінювати як ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 23.08.2023р. № 212 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що після ув`язнення матері, її сину ОСОБА_4 наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування і розпорядженням від 01.11.2011р. встановлено над ним опіку та призначено опікуном рідну тітку ОСОБА_1 . Також стало відомо, що відповідач вихованням, належним утриманням та доглядом за малолітнім сином ніколи не займалася. Дитина тимчасово була влаштована в Івано-Франківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей. Ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до ОСОБА_4 завжди було негативне, вона часто йшла з дому й пропадала на довгий період, не цікавилася здоров`ям, навчанням та вихованням сина, утриманням її дитини займалася тітка ОСОБА_1 Звільнившись з місць позбавлення волі, ОСОБА_3 не звернулася до органу опіки та піклування із заявою про повернення її сина. Мама зникла із життя своєї дитини, повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавилася ні станом здоров`я свого сина, ні рівнем його навчальної успішності. Враховуючи наведене, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення громадянку ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі письмові докази в сукупності з поясненнями неповнолітнього ОСОБА_4 в повній мірі доводять умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

До такого висновку суд прийшов врахувавши те, що відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, відповідач долею своєю дитини та її місцем знаходження не цікавилася. Звільнившись з виправної колонії, ОСОБА_3 свого сина не відшукувала, інтересу, материнської уваги та турботи до нього не проявляла, забрати його до себе та проживати з ним не намагалася, станом здоров`я ОСОБА_4 , його харчуванням та успіхами в навчанні не переймалася. За понад десять років відповідач бачила сина один раз випадково, що вказує на те, що мати повністю зникла з життя дитини.

З 2011 року життям, здоров`ям, навчанням та утриманням неповнолітнього ОСОБА_4 займається його опікун ОСОБА_1 , яку хлопчик вважає своєю мамою та бажає й надалі проживати разом з нею. Свою біологічну маму дитина взагалі не знає.

В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Відтак, суд також бере до уваги, що ОСОБА_3 була засуджена за те, що вона використовуючи уразливий стан своєї дитини - малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який в силу свого віку не міг приймати за своєю волею самостійні рішення та чинити опір незаконним діям, з метою здійснення незаконної угоди щодо свого малолітнього сина - здачі його в оренду для його подальшої експлуатації (використанні у жебракуванні), протягом серпня-вересня 2011 року шукала покупця для цієї мети. Реалізуючи свій злочинний умисел, 20 вересня 2011 підсудна, переслідуючи корисливі цілі, з метою наживи, привела свого малолітнього сина ОСОБА_4 , в кафе « Олімп », що знаходиться в с. Раківчик Коломийського району, де в ході оперативної закупівлі передала його в оренду на шість місяців ОСОБА_11 , з метою подальшого використання дитини у жебракуванні, за що отримала гроші в сумі 20000 гривень, після чого була затримана працівниками міліції з коштами, які було у неї виявлено та вилучено.

Таким чином, відповідачем було вчинено умисне кримінальне правопорушення відносно своєї дитини, за який її було засуджено, що є окремою самостійною підставою для позбавлення її батьківських прав згідно п. 6 ч.1 ст. 164 СК України.

Врахувавши вищевикладені обставини в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 141, 150, 155, 164-166, 169,. 171, 180, 182, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року

Суддя Третьякова І. В.