Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1313/23 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів:Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 296/1313/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 11 341,64 грн, з яких: 9393,32 грн - відсотки за обліковою ставкою НБУ за період з 31.01.2020 по 30.04.2021; 1948,32 грн - втрати від інфляції за весь час прострочення, які складаються з 1461,24 грн нарахування інфляційних втрат + 487,08 грн. - нарахування 3% річних за період з 31.05.2021 по 30.06.2021.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву від 11.09.2018, згідно якої отримала у користування кредит у розмірі 100 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконала умови договору та не повернула в обумовлений строк тіло кредиту та нараховані відсотки, у зв`язку з чим було подано позов до суду. Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира по справі №296/10175/20 від 03.12.2021 стягнуто тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. А тому позивач вважає, що наявні підставив для стягнення з відповідача відсотків за обліковою ставкою НБУ у відповідності до ст. 1048 ЦК України. Разом із тим, оскільки строк дії договору закінчено внаслідок пред`явлення дострокової вимоги, то у відповідності до ст. 625 ЦК України наявні підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 31.05.2021 по 30.06.2021.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18.07.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за період з 31 травня 2021 року по 30 червня 2021 року 3% річних у сумі 487,08 грн, інфляційні втрати у сумі 1461,24 грн, а всього у розмірі 1948,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 461,07 грн.

В решті вимог позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18.07.2023 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ згідно ст. 1048 ЦК України до моменту звернення до суду з вимогою про дострокове погашення заборгованості. Тому наявні підстави для задоволення позову, оскільки жодна сума відсотків з відповідача стягнута не була, а підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні. Відтак, вимога про стягнення відсотків нарахованих на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 9393,32 грн за період з 31.01.2020 по 30.04.2021 (тобто до моменту звернення до суду з позовом у справі №296/10175/20) підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18.07.2023 оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому в іншій частині апеляційним судом рішення суду не переглядається.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, однак позивачем не доведено узгодження з відповідачем розміру процентів за договором, а не їх відсутність, як таких, тому суд вважав, що твердження позивача про можливість стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України є безпідставними, відтак є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи,що 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву №б/н від 11.09.2018. Згідно вказаної анкети-заяви, відповідач надала згоду, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять договір банківського обслуговування. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку. Будь-які інші дані про вид кредитної картки, бажаний кредитний ліміт, розмір відсоткової ставки, умови нарахування пені, штрафів чи комісії відсутні (а.с.9,10).

Довідкою позивача підтверджується, що відповідачу надано за вищевказаним кредитним договором кредитну картку із терміном дії до 09/22 (а.с.11).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача було встановлено кредитний ліміт з 04.09.2019 100 000грн, з 06.08.2020 0,00 (а.с.11 зворотній бік).

З виписки за договором №б/н за період 11.09.2018 -20.01.2023 вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами банку, здійснювала оплату ними, знімала та перераховувала кошти, а також частково погашала заборгованість (а.с.12-30).

З проведеного позивачем розрахунку нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ встановлено, що для їх обрахування було визначено тіло кредиту 99703,00 грн., яке поступово було збільшене до 120260,36 грн. Відповідно до розрахунку нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ, їх розмір становить 9393,32 грн.( а.с. 31)

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2021 року у справі №296/10175/20 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.09.2018 станом на 15.11.2020 в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 120260,36 грн та судовий збір. В решті позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом відмовлено (а.с.7-8).

Доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у відповідності до судового рішення від 03 грудня 2021 року (справа №296/10175/20) матеріали справи не містять.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Аналіз наведеної норми закону приводить до висновку, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах,тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Крім того, колегія суддів наголошує, що звертаючись з позовом у справі №296/10175/20 позивач зазначив, що розмір процентів (у стягненні яких було відмовлено) визначено Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною відповідачем заявою становлять договір банківського обслуговування.

Тобто позивач стверджував, що договором було встановлено розмір процентів, які позичальник має сплатити на користь позикодавця за користування кредитом. Разом з тим зі змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. І лише у разі відсутності в договорі встановленого розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстації, що наявність судового рішення від 03.12.2021 про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів у відповідності до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, оскільки строк дії договору змінився, адже банк використав право дострокового повернення суми кредиту. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, тому стягнення основної суми боргу у відповідності до рішення суду від 03.12.2021 у справі №296/10175/20 припиняє право користування кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитор АТ КБ «ПриватБанк» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом, оскільки наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а право на отримання відсотків за користування кредитними коштами неможливе за межами договору, а згідно з ст.1048 ЦК України передбачено лише за наявності договору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що засвідчено відповідним судовим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.12.2021 у справі №296/10175/20, яким стягнуто заборгованість за кредитом.

Строк кредитування відповідача є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога банку про стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ, нарахованих поза межами строку кредитування, обґрунтовано відхилена судом першої інстанції.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2022 року у справі № 522/9547/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування вказаних висновків суду першої інстанцій, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих відповідно до вимог процесуального закону.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: