Ухвала

28 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 643/1597/20

провадження № 61-13840ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 рокута постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мельник Юлія Олександрівна, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2023 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: подання до суду касаційної інстанції заяви про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення із зазначенням підстав його пропуску та надання належних доказів на їх підтвердження; слати судового збору; зазначення підстав касаційного оскарження та надання копій касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості всіх учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року визнано неподаною та повернуто заявниці.

Повертаючи зазначену касаційну скаргу, суд касаційної інстанції, зокрема вказував, що посилання заявниці на введення на території України правового режиму воєнного стану, постійні обстріли міста Харкова, ведення на зазначеній території бойових дій, тривалі повітряні тривоги, графік роботи, вимкнення електропостачання є досить загальними та не є тими непереборними обставинами, що перешкоджали ОСОБА_1 здійснити усі необхідні процесуальні дії для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою, тобто у межах строку, визначеного статтею 390 ЦПК України.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи документообігу, ухвалу Верховного Суду від 03 квітня 2023 року заявниця отримала засобами поштового зв`язку 21 квітня 2023 року.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року.

Касаційна скарга була подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки відправлена до Верховного Суду 22 вересня 2023 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У касаційній скарзі заявниця вказує, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваного судового рішення було отримано 16 січня 2023 року, про що надає відповідні докази. Також, ОСОБА_1 , посилаючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, просила врахувати запроваджений на всій території України воєнний стан, постійні обстріли м. Харкова, відключення енергопостачання, зміни графіку роботи установ, та існуючі у зв`язку з цим обмеження та перешкоди.

Верховний Суд, перевіряючи доводи клопотання про поновлення строку на подання касаційної скарги, визнає причини пропуску строку на подання касаційної скарги частково підтвердженими, з огляду на таке.

Постанова Харківського апеляційного суду у цій справі ухвалена 08 грудня 2022 року, повний текст складено 13 грудня 2022 року, отримано заявницею засобами поштового зв`язку 16 січня 2023 року, отже останній тридцяти денний строк на подання касаційної скарги був 15 лютого 2023 року, водночас касаційна скарга подана вперше засобами поштового зв`язку 16 лютого 2023 року.

Враховуючи, що заявницею, під час звернення вперше до Верховного Суду з касаційною скаргою пропущено лише один день, ураховуючи, що ОСОБА_1 проживає у місті Харкові, який зазнає постійних авіаційних обстрілів з боку Російської Федерації, Суд, за наведених обставин у сукупності, визнає, що такий пропуск строку є незначним та не свідчить про зловживання (зволікання) процесуальними правами.

Водночас, ураховуючи, що копію ухвали Верховного Суду від 03 квітня 2023 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 отримала засобами поштового зв`язку 21 квітня 2023 року, та вдруге з касаційною скаргою звернулася до Верховного Суду лише 22 вересня 2023 року, суд касаційної інстанції визнає такий проміжок часу (понад 5 місяців), тривалим пропуском строку на подання касаційної скарги.

У наведеному випадку, посилання заявниці на запроваджений на всій території України воєнний стан, постійний обстріл міста Харкова з боку агресора, без зазначення та належного обґрунтування труднощів та перешкод, у зв`язку з наведеними обставинами, які зазнала ОСОБА_1 , є необґрунтованими та які не підтверджують поважність причин пропуску строку понад 5 місяців.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22З, у якій зазначено, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку, такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (пункт 47).

З огляду на наведене, підстави вважати, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Таким чином, заявниці потрібно надіслати на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

Також, відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень);

Частиною першою статті 411 ЦПК України визначено такі підстави для касаційного оскарження: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою оскарження є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16).

Касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам.

У касаційній скарзі заявниця узагальнено посилається на постанови Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16; на постанови Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, однак вказані посилання не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як підстава касаційного оскарження, оскільки заявниця не конкретизує, який саме висновок щодо застосування норми права, застосованої апеляційним судом, та в яких подібних правовідносинах, не було враховано в оскаржуваному рішенні, тому заявниці пропонується подати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій зазначити, в чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права з вказівкою на випадки, передбачені статтею 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 рокута постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 30 жовтня 2023 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові, а у разі неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних причин для пропуску цього строку та надання доказів на їх підтвердження у відкритті касаційного провадження буде відмовлено на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара