Справа № 274/8135/19 Провадження № 2/0274/161/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.23 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Юсової О.А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова
доОСОБА_1
простягнення вартості навчання,

В С Т А Н О В И В:

Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова (далі Університет) звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на навчання 241 110,18 грн.

Ухвалою від 03.02.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою від 23.02.2022 р., постановленою у судовому засіданні, задоволено клопотання представника ОСОБА_1 та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позов обґрунтований тим, що між Університетом та ОСОБА_1 було укладено угоду про підготовку лікаря № 690, за умовами якої ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання прибути після закінчення Університету за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. ОСОБА_1 за направленням три роки не відпрацювала, а тому зобов`язана відшкодувати Університету вартість навчання.

ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що, зокрема, Університет не виконав зобов`язання за угодою про підготовку лікаря № 690, а саме не видав їй направлення на роботу в державному секторі (народного господарства), що перешкодило їй виконати зобов`язання з відпрацювання за місцем направлення не менше трьох років.

Судом з`ясовано, що між Університетом та ОСОБА_1 було укладено угоду про підготовку лікаря № 690, відповідно до умов якої , зокрема (а. с. 11):

Університет зобов`язався забезпечити: після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де ОСОБА_1 зобов`язана відпрацювати не менше трьох років;

ОСОБА_1 зобов`язалася прибути після закінчення Університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

В угоді не зазначена дата її укладення, проте з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що угода була укладена під час її навчання на першому курсі Університету у період 2011 р. 2012 р.

В силу положень статті 204 Цивільного кодексу України (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним) зазначена угода є правомірною.

Наказом № 383 від 23.06.2017 р. Університету ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря з видачею диплома, що підтверджується витягом з вказаного наказу (а. с. 12).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення угоди про підготовку лікаря № 690) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статі 52 Закону України "Про освіту" (у редакції, чинній на момент укладення угоди про підготовку лікаря № 690) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" № 77/96 від 23.01.1996 р. Установити, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними. Випускники, які закінчили вищі навчальні заклади за власний рахунок, мають право обирати місце працевлаштування за особистим бажанням.

Пунктом 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 р. № 992, який був чинним на момент спірних правовідносин, передбачалось, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, із служби в Національній поліції у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, набуттям громадянства або підданства іншої держави, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 р. № 367, встановлено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у пунктах 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 на виконання наведених вище норм законодавства України та умов угоди про підготовку лікаря № 690 зобов`язана була прибути після закінчення Університету на місце направлення і відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Разом з тим, як наведено вище, за умовами угоди про підготовку лікаря № 690 саме Університет зобов`язався забезпечити ОСОБА_1 після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де та була зобов`язана відпрацювати не менше трьох років.

Матеріали справи не місять доказів виконання Університетом цього зобов`язання, а тому Суд виходить з того, що зобов`язання не було виконано.

До позовної заяви додано лист від 18.09.2019 р. № 1289 Комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, у якому вказано, що випускниця 2017 р. Університету ОСОБА_1 розірвала трудову угоду без дозволу МОЗ України з 31.07.2019 р. в частині відпрацювання трьох років за місцем призначення (а. с. 13).

Між тим, з пояснень ОСОБА_1 випливає, що вона самостійно працевлаштувалась у Комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, а не за направленням Університету.

Але навіть якщо б Університет довів, що він надав ОСОБА_1 після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації направлення на працевлаштування до Комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, то це не було б виконанням ним обов`язку з забезпечення ОСОБА_1 після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, зважаючи на таке.

Законодавство України не місить визначення поняття "державний сектор народного господарства".

З позиції науки "народне господарство" економічний термін часу Союзу Радянських Соціалістичних Республік, який використовується для позначення сукупності галузей і сфер виробництва, споживання та обміну. В сучасному економічному законодавстві України більш уживаними є терміни "економіка України", "національне господарство".

Тобто на даний час "державний сектор народного господарства" являє собою державний сектор економіки України.

Державний сектор економіки України це сукупність організацій та установ, якими прямо чи опосередковано керує держава. Він представляє колективну або державну власність, на відміну від приватного або комунального сектору. Ця власність представлена державою через установи, організації та компанії з частковим або всім капіталом державного походження.

Розділення державної та комунальної форм участи у цивільних відносинах та права державної та комунальної власності випливає також і з норм Цивільного кодексу України, зокрема, статей 167 "Правові форми участі держави у цивільних відносинах" та 169 "Правові форми участі територіальних громад у цивільних відносинах ", 326 "Право державної власності" та 337 " Право комунальної власності".

Таким чином Комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради не є підприємством у державному секторі народного господарства (економіки України).

Невиконання Університетом зобов`язання забезпечити ОСОБА_1 після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства об`єктивно перешкоджало ОСОБА_1 виконати своє зобов`язання, передбачене угодою про підготовку лікаря № 690, прибути після закінчення Університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, тобто ОСОБА_1 цього зобов`язання не порушувала, так як не отримувала від Університету направлення (на працевлаштування в державному секторі народного господарства).

За таких обставин в Університету відсутні правові підстави вимагати від ОСОБА_1 відшкодувати вартість навчання (така вимога була б правомірною, якщо б Університет довів, що ОСОБА_1 порушила зобов`язання, передбачене угодою про підготовку лікаря № 690, прибути після закінчення Університету на місце направлення (на працевлаштування) в державному секторі народного господарства і відпрацювати не менше трьох років ).

Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні позову Університету.

Керуючись статтями 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л В И В:

У задоволенні позову Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (м. Вінниця, вул. Пирогова, 56, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 02.10.2023 р.