Справа № 462/6955/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/811/2228/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) Панчишина Володимира Романовича,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із скаргою на дії державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) Панчишина Володимира Романовича.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) Панчишина Володимира Романовича визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2023 року про залишення його скарги без руху він не отримував, а конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Звертає увагу, що суд першої інстанції про це зазначив в ухвалі, та безпідставно дійшов висновку, про невиконання ухвали суду від 23 травня 2023 року, чим порушив норми процесуального права.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14 вересня 2023 року, є дата складення повного судового рішення 29 вересня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2023 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, вказано, які саме порушення вимог ст. 175 і 177 ЦПК України скарги слід усунути та надано строк протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Вищезазначену ухвалу скеровано ОСОБА_1 на поштову адресу, вказану у скарзі ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується супровідним листом від 23 травня 2023 року. Однак, поштовий конверт, адресований скаржнику повернувся на адресу суду 06 липня 2023 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання неподаною та повернення скарги ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що повідомлення скаржнику направлено належним чином, а вказані в ухвалі суду 23 травня 2023 року недоліки скаржник не усунув у встановлений судом строк.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, копію ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2023 року було направлено, безпосередньо скаржнику на зазначену в його скарзі адресу 23 травня 2023 року засобами поштового зв`язку, згідно супровідного листа (а.с. 48) та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на адресу суду надійшов конверт із зазначенням «за закінченням строку зберігання», датований 06 липня 2023 року (а.с. 50).

У постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11, на яку суд першої інстанції послався в оскаржуваній ухвалі, Верховний Суд дійшов висновку, що сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її у своїй скарзі.

Разом з тим у вищезгаданій справі № 2-6236/11, суд першої інстанції вживав достатніх заходів для вручення копії ухвали про залишення скарги без руху, передбачених нормами ЦПК України, а саме тричі надсилав засобами поштового зв`язку на адресу заявниці, яку вона вказала у свої скарзі.

Тобто у вказаній справі суд першої інстанції здійснив необхідні та достатні дії, передбачені ЦПК України, для вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, в той час як процесуальна поведінка заявниці свідчила про відсутність зацікавленості в розгляді її скарги, з чим погодився Верховний Суд.

Натомість, в даній справі суд першої інстанції не здійснив усіх передбачених законом дій для забезпечення особі права на розгляд його скарги, зокрема після повернення поштової кореспонденції з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не з`ясував причину у зв`язку із якою відбулось повернення судової кореспонденції до суду, не направив повторно судову кореспонденцію на адресу скаржника, а лише зазначив у ухвалі про повернення скарги, що скаржник не цікавився справою, не отримав поштове відправлення, яке було направлене йому належним чином.

Водночас приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування учасника справи. Повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Разом з тим, згідно положень п. 8 ч. 4 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 вказала на те, що повернення повістки про виклик суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, а також не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Згідно статті 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги не вжиття судом першої інстанції всіх можливих заходів щодо повідомлення скаржника про залишення його скарги без руху, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання про визнання неподаною та повернення скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, ч.6 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.