Справа № 211/4749/23
Провадження № 2/211/2211/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.

представника позивача адвоката Сілкіної М.В.,

у відсутність інших сторін, розглянувши в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про визнання протиправною відмови у переданні житлового приміщення в приватну власність, визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинення дій,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Виконкому Довгинцівської районної в місті ради та просить суд визнати протиправною відмову у передачі йому житлового приміщення у приватну власність та визнання права на приватизацію, визнавши за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та зобов`язавши відповідача провести за ним приватизацію указаної квартири. В обґрунтування вимог зазначено, що листом виконкому від 10.08.2022 йому фактично відмовлено у передачі спірної квартири у приватну власність. Підставою для відмови стала відсутність зареєстрованих осіб за вказаною адресою на момент подачі ним заяви та реєстрацію його місця проживання у « АДРЕСА_2 ». Так, раніше він постійно мешкав у квартирі АДРЕСА_1 , яка була надана його родині на підставі ордеру на житлове приміщенні від 05.02.1976. У зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_2 , на підставі рішення виконкому від 15.06.2022 основним квартиронаймачем був визнаний він, позивач по справі. Однак він являється інвалідом 1 групи та потребує стороннього догляду, а оскільки близьких родичів він не має, то був влаштований до Комунальної установи «Будинок милосердя». Відповідно до путівки, виданої Департаментом соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, до установи він заселився 05.07.2022. При зверненні до виконкому із заявою про приватизації квартири, була надана довідка про реєстрацію від 22.06.2022, що засвідчила, що станом на дату засвідчення довідки 13.07.2022 він значився зареєстрованим за своєю адресою. При підготовці матеріалів для прийняття рішення виконкомом було з`ясовано факт зняття його з реєстраційного обліку 14.07.2022 у зв`язку із поданням заяви адміністрацією КУ «Будинок милосердя» для влаштування його до установи. Оскільки раніше він своє право на приватизацію не використовував, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача адвокат Сілкіна М.В. позов підтримала.

Представник відповідача Виконкому Довгинцівської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника виконкому, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, на підставі ордеру від 05 лютого 1966 року ОСОБА_2 та членам його сім`ї була надана в користування квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 15 червня 2022 року № 163, надано згоду на переоформлення особового рахунку на ОСОБА_1 на квартиру по АДРЕСА_3 у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_2 .

У період з 18.11.1980 по 14.07.2022 позивач ОСОБА_1 був зареєстрований у житловому приміщенні за указаною адресою, однак на підставі путівки на влаштування до Комунальної установи «Будинок милосердя» Криворізької міської ради від 27 червня 2022 року був влаштований на проживання до установи та у зв`язку з цим знятий з реєстрації по АДРЕСА_3 за заявою адміністрації установи.

Повідомленнями Виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 10.08.2022 та 22.08.2022 ОСОБА_1 роз`яснено про відсутність підстав для передачі указаної квартири йому у приватну власність у зв`язку з відсутністю зареєстрованих осіб за указаною адресою станом на дату подання документів 14.07.2022.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 347/1370/19.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи:

- заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

- копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

- копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

- технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

- копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

- документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); тощо.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У даній справі між фізичною особою (суб`єктом приватного права) та виконавчими органами органу місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень як суб`єктом публічного права), що представляє та реалізує свої повноваження власника майна державного житлового фонду, виник житловий приватно-правовий спір, пов`язаний із реалізацією житлових прав громадян, зокрема прав на володіння, користування, розпорядження жилим приміщенням, його приватизацію, цивільних прав, порушення котрих пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) свої права повністю чи частково.

Спір у даній справі виник з приводу відмови органу приватизації, відповідно вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в оформлені права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 об`єднаної територіальної громади, яка перебуває у господарському віданні Криворізької міської ради.

Позивач ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру у встановленому житловим законодавством порядку, проживав у цьому житлі постійно, зареєстрував за адресою розташування цього житла своє постійне місце проживання, тому набув право користування цим житлом.

Виходячи з аналізу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням, і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Аналогічну норму містить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396.

При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї та займані приміщення, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і зареєстровані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Отже, законодавство пов`язує право осіб на приватизацію не лише з фактом їхньої реєстрації в спірній квартирі (будинку), яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а з їхнім правом на житло та фактом проживання у спірній квартирі (будинку).

Позивач відповідно до наданих документів своїм правом на приватизацію не скористався, тому він на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» має право на приватизацію приміщення, в якому проживав.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову відповідача у передачі житлового приміщення в приватну власність та визнання права на приватизацію задоволенню не підлягають оскільки рішення виконком з даного приводу не виносив, а повідомив позивача листом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з викладеним, оскільки позивач пропустив встановлений законом строк подачі заяви з поважних причин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, як орган приватизації державного житлового фонду, провести за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко