Справа № 305/1183/23
Провадження по справі 2/305/354/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі :

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 далі (Позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, який мотивувала тим, що 13.08.2021 у місті Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за актом прийому-передачі було передано в користування Відповідача легковий автомобіль DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , власності позивача згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 . Одночасно 13.08.2021 з укладенням акту прийому-передачі автомобіля, Відповідач підписав та передав Позивачу розписку-зобов`язання. Даною розпискою він зобов`язався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду оцінену в установленому порядку власнику даного майна. Так автомобіль відновленню не підлягає, отже вартість, яку має відшкодувати Відповідач, становить вартість відновлювального ремонту. 11 грудня 2022 року у місті Києві водій кинув автомобіль біля Центрального залізнодорожнього вокзалу, автомобіль був залишений із пошкодженням, після чого вказаний транспортний засіб було повернуто у володіння Позивача. Автомобіль Позивача отримав значні технічні ушкодження й відповідно до звіту №10/32.12.22 від 14.12.2021 величина збитків, завданих автомобілю Позивача становить 52470,10 грн. З метою врегулювання спору Позивач робив спроби зв`язатися з Відповідачем для вирішення питання про відшкодування збитків, спричинених майну Позивача, але Відповідач уникає зустрічей з Позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає. Внаслідок пошкодження транспортного засобу Позивачу також заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автомобіля та неможливості його використання за призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків Позивача, певним ударом по престижу Позивача. також Позивач був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту автозапчастин, і внаслідок відсутності таких замовляти їх через інтернет, сплачуючи послуги поштових перевізників за отримання цих запчастин. Розмір моральної шкоди оцінює в 10000 гривень. Відповідач погодився на всі умови оренди автомобіля, оскільки підтвердив отримання автомобіля та умови його користування й повернення своїм підписом, проте вимоги, покладені на нього, не виконав і повернув пошкоджений автомобіль, який не підлягає відновленню, тому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 52470,10 гривні матеріальної шкоди, 10000 гривень моральної шкоди та 2000 гриіень вартість проведеної експертизи. також просить стягнути з відповідача в користь Позивача 1073,60 гривні судових витрат, понесених на оплату судового збору та 3000 гривень витрат на правову допомогу.

Ухвалою Рахівського районного суду від 26.06.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та учасникам справи встановлений строк для подання відзиву та пояснень. Клопотань про розгляд справи з участю сторін не надходило.

Відповідачу, ОСОБА_3 копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучені до нього документи направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання, однак такі повернулися без вручення через те, що адресат за даною адресою відсутній, у зв`язку з чим про розгляд справи відповідач повідомлений, шляхом публікації оголошення про відкриття провадження у цій справі на сайті Рахівського районного суду Закарпатської області. Крім того, ОСОБА_3 був повідомлений про розгляд справи, шляхом направлення СМС повідомлення.

Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що Відповідач у встановлений законом строк відзив не подав, у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Позивачами у справах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, можуть бути фізичні та юридичні особи, яким завдано майнової шкоди, у тому числі власники та володільці майна, фізичні особи, яким заподіяно моральну шкоду.

Відповідачем за таких правовідносин виступають: володілець транспортного засобу; винна особа - володілець транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (володілець) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків; страхова компанія - за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених стст.1178, 1179, 1183, 1186 ЦК та стст.1187, 1188 ЦК.

Статтею 1187 ЦК встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст.1187 ЦК, слід визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну).

Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку.

Своєю чергою матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто, як правило, обидві ознаки володільця небезпечного об`єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 являється власником автомобіля DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 ).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що громадянин ОСОБА_3 користувався її автомобілем DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , власності позивача згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 на підставі договору оренди від 13.08.2021. Автомобіль був переданий Відповідачу згідно з актом примому-передачі автомобіля від 13.08.2021.

Стаття 799 містить вимоги до форми договору найму транспортного засобу, відповідно до якої договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд дослідив договір оренди від 13.08.2021, який підписав ОСОБА_3 , та встановив, що такий не підписаний іншою стороною - власником транспортного засобу та не зазначено взагалі який транспортний засіб надається, стан транспортного засобу та інше, а нотаріусом посвідчений договір оренди транспортного засобу не був, тобто він не містить даних, які передбачені загальними положеннями про договір, що визначені Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частиною 1 статті 220 ЦПК передбачено, що в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, ОСОБА_3 не може вважатись володільцем цього транспортного засобу відповідно до договору оренди, зазначеного вище.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Винятки із цього правила встановлено ч. 3, ч. 5 ст. 1187 ЦК, згідно з якими особа, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядник тощо), звільняється від обов`язку відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом у випадках неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом, завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Для користування автомобілем Позивачки 13.08.2023 ОСОБА_3 отримав сам автомобіль DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_2 , що підтверджено актом прийому-передачі від 13.08.2023.

Позивачка стверджує, що її автомобіль був пошкоджений й надала Звіт №10/32.12.22 від 14.12.2022 про оцінку вартості матеріального збитку, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 52470,10 гривні.

Згідно з актом огляду транспортного засобу, складного фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 (СТО), автомобіль DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , був оглянутий 13.12.2022 й в ході огляду виявлено його пошкодження.

Позивачка у позовній заяві зазначила, що ОСОБА_3 залишив автомобіль на залізнодорожньому вокзалі у місті Києві, але при цьому не надала жодних доказів, що автомобіль був пошкоджений саме тоді, коли він перебував у володінні ОСОБА_3 , як і не надала доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 в частині пошкодження автомобіля. Такими б могли бути підтвердження з правоохоронних органів про вчинення ДТП, пояснення свідків (очевидців події) тощо.

Особа може вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 22, 1166, 1187 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст. 22 ч. 3 ЦК України).

Закон України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР) визначає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1).

За правилами, встановленими ЦК України:

за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979);

предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ч. 1 п. 3);

законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ч.ч. 1, 2);

особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) передбачено, що:

відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5);

страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6);

у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду;

у такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання;

у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку (ст. 33 п. 33.2.);

для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (ст. 35 п. 35.1.);

до заяви додаються документи за переліком, визначеним у п. 35.2. ст. 35;

страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування; рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку; якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою;

у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (ст. 36 п. 36.1.);

страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; … страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи …, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (ст. 36 п. 36.2.);

підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ст. 37 п. 37.1.4.);

рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (ст. 36 п. 36.7.).

Матеріали позовної заяви не містять даних про те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність пошкодженого автомобіля на момент ДТП і який ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну ОСОБА_1 , чи зверталася вона до страховика для відкошування шкоди, заподіяної транспортному засобу та чи була їй така відшкодована хоча б частково, з чого б суд міг зробити висновок про можливість компенсації різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Отже, Позивач ОСОБА_1 не надала доказів чи скористалася вона своїм правом, передбаченим "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та чи діяла вона у порядку, що передбачений ст. 35, внаслідок чого у страховика б виникли підстави для прийняття відповідно до ст. 36 указаного Закону рішення про виплату страхового відшкодування. За таких обставин не виникло і субсидіарне зобов`язання у Відповідача щодо відшкодування шкоди, не покритої страховиком. Позивачка не довела неможливості своєчасного врегулювання та звернення по страхове відшкодування, неможливості отримати таке відшкодування, рівно як не довела факту відмови у страховій виплаті чи наявності конкретних перешкод для такої, тож не довела у належний процесуальний спосіб свого позову про відшкодування шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення 10000 гривень моральної шкоди, то суд з цього приводу зазначає таке.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Чинне законодавство встановлює, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 абзацу 2 вказаної вище постанови, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на Позивача у даній справі обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, ЦПК України встановлено процедуру визнання судом доказів наданих сторонами по справі належними та допустимими, що відповідає практиці Європейського суду з якої випливає, що конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980). Крім того, цивільним процесуальним законом забезпечена рівність, змагальність сторін та можливість реалізувати свої процесуальні права в наданні доказів в межах та в кількості, які на думку сторін можуть підтвердити або спростувати викладені у справі обставини, реалізовувати право надання сторонам правової допомоги та інші права передбачені законом. Однак, саме суд оцінює докази та керуючись чинними нормативно-правовими актами України виносить відповідне рішення, право на оскарження якого надано сторонам по справі.

З пояснень Позивача слідує те, що моральна шкода була завдана їй, внаслідок пошкодження її транспортного засобу. Зокрема зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автомобіля та неможливості його використання за призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків Позивача, певним ударом по престижу Позивача. Також Позивачка була змушена неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту автозапчастин, і внаслідок відсутності таких замовляти їх через інтернет, сплачуючи послуги поштових перевізників за отримання цих запчастин.

Фактичний аналіз змісту наявних у матеріалах справи доказових матеріалів свідчить про те, що Позивачка не довела факту заподіяння їй шкоди морального характеру, внаслідок зазначеної нею ситуації - самої події та обставин пошкодження її автомобіля. в частині існування протиправної поведінки відповідачки, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Відповідача та шкодою немайнового характеру, а також наявності самої моральної шкоди.

Відсутність цих обов`язкових елементів, виключає наявність складу цивільного правопорушення, за наявності якого можуть бути задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, за таких обставин слід відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення 10000 гривень моральної шкоди.

Вимога позивачки щодо стягнення витрат на правову допомогу та інших судових витрат до стягнення з Відповідача не підлягає, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. ст. 12,13,76, 81,83,89, 141, 158, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2023.

Суддя: В.Е. Ємчук