Справа № 351/1774/22
Провадження № 22-ц/4808/973/23
Головуючий у 1 інстанції СЕГІН І. .
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Баркова В.М.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна установа «Центр пробації»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Державної установи «Центр пробації»

на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Сегіна І.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної установи «Центр пробації» з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що вона працювала на посаді заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від початку її створення - з 06.04.2018 (наказ Державної установи «Центр пробації» від 04.04.2018 №20/К), будучи певний період єдиним працівником цієї філії.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 03.11.2022 №564/к її було звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 07.11. 2022 року.

Попередньо, перед звільненням, 08.09.2022 року її було письмово проінформовано про те, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.08.2022 року №3580/5 «Про затвердження структури та штатів Державної установи «Центр пробації» посаду, яку вона обіймає скорочено.

При цьому, на підставі статті 49-2 КЗпП України її було попереджено про звільнення не раніше як через два місяці з дня ознайомлення з даним попередженням за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно їй було запропоновано переведення на одну із посад згідно з додатком до цього попередження, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Однак, у запропонованому додатку були перелічені не всі посади, які були вакантними в ДУ «Центр пробації» станом на дату підписання директором Центру супровідного листа з попередженням. До вказаного додатку було включено всього 212 посад в усіх уповноважених органах з питань пробації, що входять до підпорядкованих Центру пробації філій в областях, але ці посади значно нижчі за посадовим окладом від посади заступника начальника філії, що становить зміну істотних умов праці, а саме: щодо оплати праці, так як згідно до наказу про прийом на роботу - за 13 тарифним розрядом відповідно до наказу Міністерства юстиції від 17.06.2014 №957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань».

Відомо, що у Центрі пробації було в наявності більше вакантних посад, окрім тих, що були вказані у наданому переліку, тому вона відмовилася від пропозиції про переведення на іншу посаду у зв`язку із тим, що не погоджувалася із посадами запропонованими згідно доданого списку. Інших пропозицій щодо її працевлаштування на інші вакантні посади у межах штатного розпису від ДУ «Центр пробації» у період з 08.10. 2022 року до 07.11. 2022 року .

В березні 2023 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивачка просила суд поновити її на роботі - на посаді заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області з дати звільнення. Стягнути з відповідача - ДУ «Центр пробації» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, що становить на момент подання позову 33 500 грн.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року заявлені вимоги позивачки задоволено частково. Суд поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області з дати звільнення - 07.11.2022 року. Стягнув з Державної установи «Центр пробації» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.11.2022 року по день постановлення рішення в сумі 211 158 грн, з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Суд стягнув з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. В решті позову відмовлено. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області та стягнення заробітної плати у межах суми середньомісячного заробітку у розмірі 33 908,60 грн, з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державна установа «Центр Пробації» звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що відповідно до пункту 5 Положення про Державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 02.06.2023 №2110/5 структура, штат, штатний розпис та кошторис установи затверджується Міністерством юстиції України. Рішення про скорочення посади заступника начальника філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області було прийнято з урахуванням пропозицій філії з метою введення додаткової посади до іншого структурного підрозділу, який безпосередньо виконує вироки суду, в зв`язку із дублюванням службових обов`язків між посадами начальника філії та заступника начальника філії, та з метою економії бюджетних коштів особливо у період дії воєнного стану. Відповідну пропозицію сформульовано філією у зв`язку із відсутністю інших посад для скорочення.

23.08.2022 Міністерством юстиції України наказом №3580/5 було змінено структуру та штат Державної установи «Центр пробаці», згідно якого посада, яку обіймала ОСОБА_1 була скорочена.

У відповідності до норм статті 49-2 КЗпП України Центром пробації 06.09.2022 року, за за два місяці до вивільнення було попереджено ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників, крім того запропоновано 212 вакантних посад станом на 06.09.2022 рік в Державній установі «Центр пробації», від яких позивачка відмовилась, про що письмово повідомила, у попереджені. Вакантні посади були запропоновані позивачці з урахуванням її кваліфікації, та у відповідності до ст. ст. 40, 49-2 КЗпП.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо неналежного виконання відповідачем положень ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 К3пП України при звільненні, не відповідає нормам закону, оскільки в нормах КЗпП України відсутній обов`язок роботодавця, щодо обов`язкової пропозиції всіх вакантних посад, в тому числі й тих, що не відповідають на думку працедавця кваліфікації, освіті та здібностям працівника, що вивільняється.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково посилається на правові висновки, викладені в постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі 6-40цс15 та від 25.05.2016 року у справі 6-304цс15, як окреме та єдине джерело права, що аргументує такий висновок суду першої інстанції.

Крім того скаржник зазначив, що при обчисленні розміру середнього заробітку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період вимушеного прогулу виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (із змінами і доповненнями чинними на даний час) (далі Порядок).

Однак, в рішенні суду першої інстанції розрахунок середньо денноїзаробітної плати здійснено на підставі довідки про доходи ОСОБА_1 , яка містить загальну суму заробітної плати по місяцям її виплати, в тому числі й премію, компенсацію за частину невикористаної відпустки та інші суми, що відповідно до пункту 4 Порядку не повинні враховуватись при обчисленні середньої заробітної плати. Отже розмір середньоденної заробітної плати значно завищено, та відповідно значно завищений розмірі середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Вважає, що зазначені в рішенні суду першої інстанції обставини не є такими, що зумовлюють наявність всіх необхідних умов для відшкодування моральної шкоди позивачці.

Крім того скаржник зазначив, що на час подання апеляційної скарги рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року, в частині негайного виконання, рішення виконано в повному обсязі, а саме позивачку було поновлено на посаді та виплачено середній заробіток у розмірі 33 908,60 грн з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Позивачці на підставі статті 49-2 КЗпП України було вручено попередження про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, з яким вона ознайомилась під підпис 09.06.2023 року, та запропоновано 537 вакантних посад у Центрі пробації. Позивачка відмовилася від всіх запропонованих посад та заявою від 09.06.2023 року просила скоротити двомісячний термін попередження та звільнити по скороченню штату з 12.09.2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначила, що відповідно до документів, наданих відповідачем за запитами про доступ до публічної інформації та відповідно до пояснень, наданих у судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 , підтверджено, що на момент звільнення позивача та впродовж двомісячного терміну до звільнення, в установі було значно більше вакантних посад, ніж запропоновано під час попередження про скорочення, у тому числі і рівнозначні посади - заступників начальника філій у Кіровоградській та Закарпатській областях. Пояснюючи причини, з яких дані посади не були запропоновані позивачу, відповідач посилався на те, що було «проведено попередній відбір» кандидатів на посади. Однак, відповідно до листа Державної установи «Центр пробації» від 15.02.2023 року, відсутній порядок та окремі кваліфікаційні вимоги до кандидатів на посади в Державній установі «Центр пробації» для роботи за трудовим договором (вільним наймом) - Міністерство юстиції України не затверджувало. Отже, конкурсного відбору на вказані посади не передбачено, таким чином «відібрані» кандидати на вакантні посади не мають переважного права на зайняття вакантних посад.

Позивака вважає, що суд першої інстанції вірно встановив розмір середньої заробітної плати та компенсації за час вимушеного прогулу, відповідно до норм чинного законодавства.

Щодо розміру стягнутої на її користь моральної шкоди зазначила, що нею у позовній заяві та у клопотанні про збільшення розміру моральної шкоди, було достатньо аргументовано та підтверджено документально у чому полягає моральна шкода, завдана їй незаконним звільненням.

У судовому засіданні представник Державній установі «Центр пробації» - підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити та зазначив, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути зменшена на 1 робочий день на суму 1541, 30 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивачки відповідачем не було запропоновано всі наявні вакантні посади , включаючи за весь період попередження працівника про звільнення-два місяці. Позивачці не були запропоновані вакантні посади в Центральному апараті ДУ «Центр пробації», посади заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, Кіровоградській області, заступника начальника в Миколаївській області, Донецькій, Луганській та Херсонських областях, куди позивачка згідна була переїхати, тому вимоги позивачки про поновлення на роботі обґрунтовані. Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.11.2022 року по 16.05.2023 року у розмрі 211158, 10 грн.

Суд дійшов висновку, що у зв`язку з незаконним звільненням позивачці завдано моральної шкоди та дійшов висновку про стягнення на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 15000, 00 грн.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу №20/к від 04.04.2018 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.08.2022 року №3580/5 затверджено структуру та штат Державної установи «Центр пробації, відповідно до якого заступника начальник філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області скорочено.

08.09.2022 року ОСОБА_1 попереджено про те, що відповідно до наказу Міністерства Юстиції України від 23.08.2022 року № 3580/5 «Про затвердження структури та штатів ДУ «Центр пробації» посаду, яку вона обіймає, скорочено.

Одночасно з попередженням позиваці було запропоновано 212 вакантних посад згідно з Інформації про вакантні посади уповноважених органів з питань пробації ДУ «Центр пробації» станом на 06.09.2022 року. Позивачка не погодилася на переведення із запропонованими посадами згідно інформації.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 03.11.2022 року № 564/к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківськвй області 07.11.2022р., згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, із виплатою грошової компенсації за невикористані 05 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 06.04.2022р. по 07.11.2022р. та виплатою компенсації за невикористані 02 календарних дні додаткової відпустки за період роботи з 03.10.2021р. по 02.05.2022р. згідно з Колективним договором.

Відповідно до довідки про доходи фізичної особи та утримання з них, виданої ДУ «Центр пробації» вбачається, що позивачці нараховано заробітну плату на посаді заступника начальника філії за період з 01.01.2022р. по 07.11.2022р. в сумі 271 181, 67 грн.

Згідно п. 2 Положення про філію ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, філія є відокремленим підрозділом без права юридичної особи та безпосередньо підпорядковується Державній установі «Центр пробації».

Пунктом 1 даного Положення передбачено, що філія ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області є підрозділом, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання певних видів адміністративних стягнень та кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та пробації у межах адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно розрахункових листів за вересень, жовтень 2022р. нарахована заробітна плата ОСОБА_1 становить: 21503,95 грн. та 30658,54 грн. відповідно.

Відповідно до переліків посад, які були вакантними у періоди з 07.09.2022р. по 03.11.2022р. та з 08.09.2022р. по 03.11.2022 р., до даного переліку віднесено посади: заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області; заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області; та заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях. (а.с.70 т.1).

Згідно інформації про вакантні посади уповноважених органів з питань пробації ДУ «Центр пробації» станом на 06.12.2022р. до вакантних посад віднесено, зокрема, посади: заступника начальника в Закарпатській області, заступника начальника в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Відповідно до інформації про вакантні посади ДУ «Центр пробації» станом на 06.09.2022р. в апараті Центру пробації вакантними були 25,5 посад.

Судом встановлено, що при звільненні позивачки відповідачем не було запропоновано всі наявні вакантні посади.

Ця обставина, відповідачем належними доказами не спростована.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Верховний Суд у постанові №641/5330/16-ц від 26 червня 2019 року зробив висновок, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно достатті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другоїстатті40, частини третьої статті49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 23.08.2022 року №3580/5 затверджено структуру та штат Державної установи «Центр пробації, відповідно до якого заступника начальник філфї Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області скорочено.

08.09.2022 року ОСОБА_1 попереджено про те, що відповідно до наказу Міністерства Юстиції України від 23.08.2022 року № 3580/5 «Про затвердження структури та штатів ДУ «Центр пробації» посаду, яку вона обіймає, скорочено.

Відповідно до переліків посад, які були вакантними у періоди з 07.09.2022р. по 03.11.2022р. та з 08.09.2022р. по 03.11.2022 р. вакантними посадами були: посада заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області; заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області; заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, а також були вакантні посади в апараті Центру пробації, які позивачці запропоновано не було.

З`ясувавши, що відповідачем були порушені права позивачки, а саме всупереч ст.ст.43,49-2 КЗпП України при звільненні останньої у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці їй не було запропоновано усі наявні вакантні посадив ДУ «Центр пробації», суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.235 КЗпП України для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було виконано вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15. Судом встановлено, що відповідачем не було запропоновано всі наявні вакансії у період з 06.09.2022 року по 07.11.2022 року.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Таким чином, оскільки позивачка звільнена 07 листопада 2022 року, то період вимушеного прогулу становить з 08 листопада 2022 року по 16 травня 2023 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції вірно розраховано середньоденну заробітну плату за останні два місяці роботи, що передували звільненню, яка становить 1541, 30 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано. Доводи апеляційної скарги про те, в розрахунок середньоденної заробітної плати враховано премію, компенсацію за частину невикористаної відпустки та інші суми не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим при визначені розміру середнього заробітку суд помилково включив до розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу 07 листопада 2022 року (день звільнення), оскільки день звільнення це останній робочий день і позивачці при звільненні було нараховано і виплачено заробітну плату по 07 листопада включно.

З урахуванням зазначеного, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає зменшенню (136 робочих днів *1541, 30 грн (за період з 08 листопада 2022 року по 16 травня 2023 року), що становить 209 616, 80 грн при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обов`язкових платежів у вигляді податку, зборів та інших обов`язкових платежів є обов`язком сторін при виплаті вказаної суми.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України у разі, коли порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган повинні відшкодувати працівникові також моральну шкоду.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що законне право позивачки на працю було порушене відповідачем, нею втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про стягнення на користь позивачки моральної шкоди. Суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди враховуючи істотність вимушених змін у її житті, тривалості негативних наслідків, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості. Доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2ч.1ст.374ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року необхідно змінити, зменшивши суму стягнутого з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2022 року по 16.05. 2023 року з 211 158 грн до 209 616, 80 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим,що позивачка у відповідності до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогою про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сума судового боргу, стягнутого з Державної установи «Центр пробації» на користь держави підлягає зменшенню з 2147, 20 грн до 2132,56 грн.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, то слід компенсувати за рахунок держави Державній установі «Центр пробації сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 21,83 грн у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установа «Центр пробації» задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року змінити, зменшивши суму стягнутого з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2022 року по 16.05. 2023 року з 211 158 грн до 209 616, 80 грн та зменшити суму судового боргу, стягнутого з Державної установи «Центр пробації» на користь держави з 2147, 20 грн до 2132,56 грн.

Компенсувати за рахунок держави Державній установі «Центр пробації», , місце знаходження, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 21,83 грн у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський