КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн щомісячно, а також аліменти за минулий період у сумі 830 000 грн за період з 01 січня 2015 року до дня пред`явлення позову.

В подальшому, у червні 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_2 , в якому остання просила суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішення суду по справі №359/10024/21 про визначення місця проживання дитини та рішення суду у справі №359/1538/21 про відібрання дитини у батька і повернення матері.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2023 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року у цивільній справі №359/10024/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання місця проживання дитини та до набрання законної сили рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року у цивільній справі №359/1538/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстав наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною. Ця норма спрямована на недопущення затягування процесу стягнення аліментів.

Вказує, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів та не виконує свого обов`язку по утриманню свого малолітнього сина.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала не враховує найкращих інтересів дитини, а зібрані у справі докази дозволяють оцінити обставини, які є предметом судового розгляду в даній справі, а саме - факт проживання дитини з батьком, окремо від матері, й відтак право батька дитини на стягнення аліментів з матері.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у даній справі мотивував своє рішення тим, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення аліментів, коли в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області вже знаходилися зазначені відповідачем ОСОБА_2 цивільні справи, де вирішувався спір щодо визначенням місця проживання дитини з матір`ю, а також про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність судових рішень, якими встановлено відсутність підстав для залишення дитини з батьком ОСОБА_1 , позивачем у даній справі, створюють об`єктивну неможливість розгляду справи до набрання вказаними рішеннями законної сили. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку наявні усі підстави для зупинення провадження у справі, а також, що положення ч.2 ст.251 ЦК України не перешкоджають такому зупиненню.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що ця норма застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі №359/12255/21 є стягнення аліментів на неповнолітню дитину, відповідно до якого ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн щомісячно, а також аліменти за минулий період у сумі 830 000 грн за період з 01 січня 2015 року до дня пред`явлення позову.

Разом з тим, в справі №359/10024/21 розглядається позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини.

В справі №359/1538/21 розглядається позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Отже, наведена норма закону містить пряму заборону суду зупиняти провадження у справі про стягнення аліментів за наявності спору про визначення місця проживання дитини.

Районний суд, не застосувавши процесуальний закон, який підлягав застосуванню, дійшов помилкового висновку щодо зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Таким чином, зупиняючи провадження у справі про стягнення аліментів до вирішення спору про визначення місця проживання дитини, районний суд порушив положення частини ч. 2 ст.252 ЦПК України, а також не врахував норми закону, якими визначено строки розгляду справи й зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі №359/10024/21 про визначення місця проживання дитини та у справі №359/1538/21 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи існування обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, а також враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про визначення місця проживання дитини, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для задоволення поданого клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження є помилковою та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв