КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/8353/21 Головуючий у І інстанції - Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, -

установив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Альфа- Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є АТ «Сенс Банк», ПН КМНО Русанюка З.З. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором, та ОСОБА_1 , позичальником, укладено Договір кредиту №028/25-81, згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 13,50 відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 21 лютого 2018 року.

Цього ж дня між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №0258/10-89, відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 580750 гривень.

Позивач з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25 березня 2021 року, дізналась, що державним реєстратором: приватним нотаріусом Русанюк З.З., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 57500760 від 07 квітня 2021 року, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 . зареєстроване за АТ «Альфа-Банк», дата державної реєстрації 25.03.2021, номер запису про право власності 41365483.

Підставами виникнення права власності зазначено: договір іпотеки №028/15-89, серія та номер: 501, виданий 22.02.2008, видавник: Онищенко В.С. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Позивач вказала, що як іпотекодавець будь-яких вимог про усунення порушень ні від банку, ані від іншої особи не отримувала.

Вважає, що банк набув право власності на нерухоме майно без законних на те підстав, а тому предмет іпотеки вибув з її володіння поза її волею, без її згоди, внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на це майно за банком.

За таких обставин, позивач приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» проведена всупереч нормам чинного законодавства, оскільки спірна квартира є єдиним житлом позичальника.

Вважає, що реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки відбулась незаконно, з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст.ст. 35-37 ЗУ «Про іпотеку», оскільки їй не вручалася письмова вимога про усунення порушень основного зобов`язання, із нею не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а відтак вона не надавала згоду на відчуження спірної квартири, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Просила суд, визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Русанюка З.З., Київський міський нотаріальний округ про державну реєстрацію права власності: 57500760 від 07 квітня 2021 року, на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 . реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; зареєстрованого за АТ «Альфа-Банк»; покласти на відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи у суді.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року, позов задоволено частково.

Скасовано рішення ПН КМНО Русанюка З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57500760 від 07.04.2021 11:42:14, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є АТ «Сенс Банк».

Припинено право власності за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є АТ «Сенс Банк» на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог до ПН КМНО Русанюка З.З. - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Сенс Банк» оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що на всі відомі Банку адреси Іпотекодателя товариством двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалися повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

У зазначених повідомленнях Позичальника попереджено про те, що у разі невиконання відповідної вимоги протягом 30-денного строку Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Таким чином, Кредитором повністю дотримані всі вимоги законодавства та вжито всіх заходів з метою повідомлення належним чином Іпотекодателя про заборгованість.

Крім того, Іпотекодержателем було замовлено і отримано Висновок про вартість майна від 20 січня 2021 року.

Докази надані державному реєстратору.

Строк дії оцінки нерухомого майна складає шість місяців, а тому проведеною оцінкою було визначено вартість предмету іпотеки на момент набуття Банком предмету іпотеки у власність, що повною мірою відповідає вимогам ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а також умовам укладених між сторонами правочинів.

Також зазначило, що висновки суду першої інстанції про те, що предмет іпотеки використовується позивачем як місце постійного проживання, є передчасним.

Так, у позовній заяві позивачка особисто вказує в якості свого постійного місця проживання зовсім іншу адресу: АДРЕСА_4 .

Предметом іпотеки є інша квартира, що знаходиться в цьому ж будинку - квартира

АДРЕСА_5 фігурує в якості місця постійного проживання позивачки і у всіх укладених нею правочинах, і у всій переписці з Банком.

Також, дана квартира є зареєстрованим місцем проживання позивача як фізичної особи-підприємця.

Згідно довідки від 13 лютого 2008 року про склад сім'ї за адресою предмета іпотеки позивачка не була зареєстрована, у даній квартирі проживали її сини, але не вона сама.

Таким чином, мораторій на спірні правовідносини не поширюється.

Просило скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що вона як іпотекодавець будь-яких вимог про усунення порушень ні від Банку, ані від іншої особи не отримувала.

Вважає, що Банк набув право власності на нерухоме майно без законних на те підстав, а тому предмет іпотеки квартира АДРЕСА_6 вибула з її половіння поза її волею, без її згоди, внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на це майно за Банком.

Вважає також, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовну заяву.

Підстави скасування на які посилається апелянт, є загальними та нічим не обґрунтованими, не пов`язаними з фактичними обставинами справи.

Просила, апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором, та ОСОБА_1 , позичальником, укладено Договір кредиту №028/25-81, згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 80500 доларів США зі сплатою 13,50 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 21 лютого 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання вимог зазначеного Договору кредиту №028/25-81 від 22 лютого 2008 року, цього ж дня між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір №028/15-89, посвідчений Онищенко В.С., ПН КМНО за реєстровим №501, предметом якого є двокімнатна квартиру АДРЕСА_3 , що є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29 квітня 2004 року ОСОБА_2 , ПН КМНО за реєстровим №26881, право власності на яку зареєстроване 07 травня 2004 року за іпотекодавцем, згідно з реєстраційним написом на цьому договорі купівлі-продажу в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» у реєстрову книгу №д120-245 за реєстровим №32857.

Крім того, ПН КМНО Онищенко В.С., 22 лютого 2008 року за реєстровим №502/50 у зв`язку з посвідченням Іпотечного договору накладено заборону відчуження на вказану в договорі квартиру до повернення суми кредиту в повному обсязі та припинення дії іпотечного договору.

У відповідності до п. 4.5 Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.11. на підставі рішення суду, або п. 4.5.12. на підставі виконавчого напису нотаріуса, або 4.5.13. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», або 4.5.14. шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або 4.5.15. шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 256671628 від 16 травня 2021 року, приватним нотаріусом Русанюком З.З. Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, 25.03.2021 16:58:02 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності номер запису про право власності: 41365483 на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 000, яким є квартира АДРЕСА_2 , за АТ «АЛЬФА-БАНК», підстава виникнення права власності: іпотечний договір №028/15-89, серія та номер: 501, виданий 22.02.2008, видавник: Онищенко В.С. ПН КМНО; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57500760 від 07.04.2021 11:42:14, приватний нотаріус Русанюк З.З., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та скасувуючи рішення ПН КМНО Русанюка З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57500760 від 07.04.2021 11:42:14, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є АТ «Сенс Банк», а також припиняючи право власності за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є АТ «Сенс Банк» на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не отримувала вимог про усунення порушень, що свідчить про недотримання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено Іпотечним договором.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

На час укладення сторонами Іпотечного договору №028/25-81 від 22 лютого 2008 року чинною була редакція ЗУ «Про іпотеку» від 12 травня 2006 року.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року (справа №310/11024/15-ц) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа №355/385/17) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

З матеріалів справи вбачається, що умовами Іпотечного договору №028/15-89 від 22 лютого 2008 року передбачені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.13. визначено, що передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань здійснюється в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Отже, Іпотечний договір №028/15-89 від 22 лютого 2008 року містить застереження, яке надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За змістом ст. 18 вказаного Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 40 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та Порядком.

Відповідно до п. 57 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно п. 61 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку №1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 ЗУ «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наявних в матеріалах справи доказів наданих позивачем та за відсутності будь-яких заперечень відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не отримувала вимог про усунення порушень, що свідчить про недотримання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги посилання позивача на те, що іпотечне майно є її єдиним житлом, а тому на правовідносини, що склались між сторонами поширюються положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на наступне.

Відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року (в редакції, що діяла на час реєстрації за банком права власності на квартиру), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Пунктом 4 вказаного Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що іпотечне майно є єдиним житлом позивача.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована за іншою адресою, ніж та, за якою знаходиться іпотечна квартира, відтак положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у розрізі даного спору не враховуються.

За наслідками прийнятих державним реєстратором рішень про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року (справа №802/1340/18-а) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ЗУ «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця.

Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа №127/16726/17-ц та №607/2754/16-ц).

Таким чином, на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця на його відчуження.

З урахуванням наведеного, рішення про перехід права власності на належне ОСОБА_1 майно у власність АТ «Сенс Банк», було прийняте приватним нотаріусом Русанюком З.З. всупереч ЗУ «Про іпотеку», що і стало підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса та про припинення за Банком права власності на нерухоме майно, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, та яким надана вище відповідна правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПН КМНО Русанюка З.З. сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

В решті викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року та у зв`язку із залишенням рішення без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба