Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4310/23
Номер провадження2/711/1621/23
РІШЕННЯ
27 вересня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Демчика Р.В.
при секретарі Кофановій А.О.
за участі: представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову вказує, що вона являється військовослужбовцем Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.03.2018 р.
Зазначає, що до 05 травня 2022 р. їй була виплачена разова грошова допомога у розмірі 1 491 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 07.05.2022 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою затверджено Порядок використання у 2022 році коштів Державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань.
Відповідач повинен був виплатити разову грошову допомогу у розмірі - 9 670 грн. у відповідності до положень ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 р. у справі №580/4250/22 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум, у порядку встановленому ст.17-1 ЗК «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вказує, що незаконною відмовою у нарахуванні щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких я зазнав внаслідок протиправних дій.
Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.
Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що позивачу довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Зазначає, що позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду запиту порушило законні права, сприймалося, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.
Крім того, позивачу доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в позивача загострене почуття справедливості.
Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з яким змушений додатково пояснювати чому він став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін.
Також, це завдало страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок.
За кожен місяць порушеного права, позивач оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2023 р. для працездатних осіб 6 700 грн. ( ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік»).
Відповідач повинен був виплати щорічну разову допомогу до 5 травня в травні 2022. Станом на липень 2023 р допомога у повному обсязі не виплачена та минуло 13 місяців.
13 місяців * 6 700 грн. = 87 100 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.
21.07.2023 року до суду надійшов відзив відповідача, який обґрунтований тим, що позивачем не надано до суду доказів щодо заподіяння шкоди його здоров`ю, не надано підтверджень вимушених змін у його життєвих та робочих стосунках, зниження престижу його ділової репутації, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідач вказує, що вина департаменту, як органу місцевого самоврядування, у виплаті разової грошової допомоги позивачу у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відсутня, а вимога ОСОБА_2 про стягнення з департаменту моральної шкоди є безпідставною. Тому просить у задоволенні цивільного позову відмовити у повному обсязі.
У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву від 07.07.2023 року, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.
У судовому засіданні представник відповідача Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за довіреністю Конопаиська В.О. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.03.2018 р.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №580/4250/22 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум, у порядку встановленому ст.17-1 ЗК «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджував, що незаконною відмовою у нарахуванні щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком йому була завдана моральна шкода, яка полягає, у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій.
Також, зазначив, що розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.
Положеннями статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статей 3,56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у статті 1167 ЦК України, відповідно до положень частини якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).
Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
В даному випадку, протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 у справі № 580/4250/22, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України.
Зазначеною бездіяльністю відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з порушенням його прав.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, а також принципи розумності та справедливості та вважає справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано.
Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 76-81, 83, 89, 95, 141, 263, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Р. В. Демчик