СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-п/759/66/23
ун. № 2-691-1/06
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши заяву та перевіривши виконання вимог ст. 285 ЦПК України по заяві ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24.03.2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24.03.2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким позовні вимоги були задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Встановлено, що рішенням суду по даній справі постановлено 24.03.2006 року. Рішення набрало законної сили 03.04.2006 року та видано виконавчий лист.

З заявою про перегляд заочного рішення відповідач звернувся 20.09.2023 р., тобто майже через 17 років.

Аналізуючи зазначені вище обставини, суд приходить висновку, що заявником пропущено строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, передбачений чинним ЦПК України в редакції 2017 року, а також ЦПК України в редакції 2004 року, який був чинний на дату ухвалення рішення.

Згідно з ч. 1, 6, 8 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть вважатися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень щодо поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі № 755/5323/16-ц та у постанові від 16.12.2019 у справі № 286/1130/13-ц акцентував увагу на тому, що безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Встановлено судом, що 29.11.2006 р. державним виконавцем ДВС у Святошинському районі м. Києва, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-691-1/06 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави державного мита в розмірі 51,00 грн. відповідно до п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 25, 26).

Відповідно до п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" згідно постанови від 29.11.2006 р. виконавче провадження підлягає закінченнюв зв`язку з виконанням рішення суду в частині стягнення державного мита згідно з виконавчим документом.

На переконання суду вищезазначене свідчить про те, що боржник ОСОБА_1 знав про заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24.03.2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Звертаючись до суду з даною заявою про перегляд заочного рішення, боржник просить поновити строк, однак доказів поважності пропуску такого строку суду не надає.

Таким чином, оскільки із дня ухвалення рішення (24.03.2006) та до дати звернення із заявою до суду (20.09.2023) минуло майже 17 років, ненадання заявником доказів про поважність причин пропуску звернення із заявою до суду, суд вважає, що ОСОБА_1 без поважних причин пропустив строк для подання до суду заяви про перегляд заочного рішення у справі 2-691-1/06 від 24.03.2006 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заявником поважних причин, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для подання заяви про перегляд заочного рішення не зазначено, доказів на підтвердження неможливості подачі заяви про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк не надано.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З урахуванням правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16, приймаючи до уваги пропущення заявником встановленого положеннями ЦПК України строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, суд приходить висновку про необхідність залишення заяви без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 127, 259, 260, 261, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24.03.2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,- залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Бабич Н.Д.