Провадження № 2/761/7678/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить:

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 21 400,20 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в розмірі 17 159,26 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.,

а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 13 647,20 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є власником автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 . 04.06.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Після ДТП, на підставі п. 33.2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04.06.2022 року.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт», поліс №207622171 та останній був чинний на момент ДТП.

Позивач звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак за результатами розгляду даної заяви, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування.

З метою визначення розміру матеріального збитку, спричиненого автомобілю «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , позивач замовлила огляд автомобіля на підставі якого було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 21 400,20 грн. А тому із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на корсить позивача підлягає стягненню вартість матеріального збитку в сумі 21 400,20 грн.

В той же час, згідно із зазначеним Звітом вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 38 559,46 грн., тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в розмірі 17 159,26 грн. (38 559,46 грн. - 21 400,00 грн.).

Також позивач зазначає, що їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в розмірі 10 000,00 грн. та обгрунтовує тим, що автомобіль був її основним засобом пересування, а пошкодження в ДТП завдало душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан.

Позивач у судове засідання не з`явилася. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві, тому суд на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

04.06.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Після ДТП, на підставі п. 33.2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04.06.2022 року (європротокол), згідно з яким винним у настанні вказаної ДТП було визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до положень п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Отже, спільним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 04.06.2022 року, яка сталася 04.06.2022 року, встановлено, що вказана ДТП відбулася з вини відповідача ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .

З метою визначення розміру завданого ОСОБА_1 матеріального збитку після ДТП, остання звернулась до ТОВ «ЕК «Фаворит-Ассистанс».

Звітом №31168 від 13.06.2022 року про визначення вартості матеріального збитку встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 становить 38 559,46 грн., а вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 становить 21 400,20 грн.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт», поліс №ЕР/207622171 та останній був чинний на момент ДТП.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За таких обставин суд дійшов висновку, що шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, заподіяна з вини водія автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 та оскільки цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» відповідно має бути відшкодована страховою компанією в сумі 21 400,20 грн., щ становить вартість матеріального збитку.

Водночас, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, оскільки, згідно зі звітом №31168 від 13.06.2022 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, завданого внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 та складає 38 559,46 грн. перевищує розмір матеріального збитку в сумі 21 400,20 грн., який підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», то на користь позивача з ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та матеріальним збитком, що становить 17 159,26 грн.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зважаючи, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно позивача (транспортний засіб), спричинення останньому моральної шкоди є безсумнівним.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер та обсяг душевних і психологічних переживань позивача, зумовлених пошкодженням її майна, а саме незначним пошкодженням транспортного засобу та виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості і достатності вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору про надання правової допомоги №12/09/22-ЮП/ІL від 21.09.2022 року; копію акту виконаних робіт №1 до договору №12/09/22-ЮП/ІL від 21.09.2022 року на суму 10 000,00 грн.

Проаналізувавши зміст перелічених документів, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності, однак враховуючи, що позов був задоволений частково, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 9 246,45 грн., з яких: 8 350,00 грн. - судові витрати на професійну правничу допомогу; 896,45 грн. - судові витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1187, 1192, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280-283, 352-353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (, адреса: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 21 400 (двадцять одна тисяча чотириста) гривень 20 копійок та 4 872 гривни 88 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в розмірі 17 159 (сімнадцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 26 копійок, моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок та 4 373 гривни 57 копійок судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула