КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Навродським Олександром Володимировичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також до ОСОБА_5 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб про виселення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернулось до суду з позовом до відповідачів, у якому з урахуванням зміни предмета та підстав позову просило виселити відповідачів разом з дітьми з двокімнатної квартири, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з наданням іншого постійного жилого приміщення, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв.м., житловою площею 105,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що належить позивачу.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 200 000,00 доларів США з оплатою процентів у розмірі 12,90 % річних в строк до 19.09.2027.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № 64309 від 19.09.2007, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

08.12.2011 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2007 та договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

05.02.2020 на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2151/К, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2007 та договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 перейшли до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Станом на 05.02.2020 заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2007 складала 12 261 490,34 грн

14.02.2020 відповідачу надсилалася вимога-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення з квартири, яка отримана відповідачем 26.02.2020. У зазначеній квартирі зареєстровані попередній власник з дружиною та дітьми (відповідачі у справі), які добровільно знятися з державної реєстрації місця проживання та виселитися відмовляються.

На підставі викладеного, позивач вважає, що наявність зареєстрованих в квартирі осіб грубо порушує його права та інтереси як іпотекодержателя, тому просив позов задовольнити (т. 1 а.с. 1-5, 172-178, 214-216).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2023 позовні вимоги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 та до ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також до ОСОБА_5 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб про виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з двокімнатної квартири, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», з наданням ОСОБА_1 іншого постійного жилого приміщення, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв.м., житловою площею 105,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Виселено ОСОБА_5 з двокімнатної квартири, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», з наданням ОСОБА_5 іншого постійного жилого приміщення, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв.м., житловою площею 105,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Виселено ОСОБА_2 з двокімнатної квартири, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», з наданням ОСОБА_2 іншого постійного жилого приміщення, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв.м., житловою площею 105,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Виселено ОСОБА_3 з двокімнатної квартири, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», з наданням ОСОБА_3 іншого постійного жилого приміщення, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв.м., житловою площею 105,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Виселено ОСОБА_4 з двокімнатної квартири, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», з наданням ОСОБА_4 іншого постійного жилого приміщення, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв.м., житловою площею 105,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (т. 2 а.с. 62-68).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. При цьому, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Як вбачається із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.01.2021, 16.09.2021 за №№ 242068233, 275183152, іпотекодержатель визначений - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», серія та номер 2949 від 08.12.2011, і в той же час, власником зазначено ОСОБА_1 . Проте, матеріали справи не містять ані договору, ані вимогу саме власника про звільнення нерухомого майна (а.с. 96-101).

25.07.2023 ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що 13.10.2021 ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки, після чого було подано заяву про зміну підстав позову. Окрім того, статтями 40 Закону України «Про іпотеку», а також, ст. 109 ЖК України передбачено, що вимогу про виселення з предмета іпотеки може надсилати і вимагати виселення як іпотекодержатель, так і новий власник (т. 2 а.с. 145-151).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Навродський О.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 200 000,00 дол США для особистих потреб (під заставу нерухомості) з оплатою процентів у розмірі 12,90 % річних в строк до 19.09.2027 (т. 1 а.с. 10-13).

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № 64309 від 19.09.2007, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14-15).

Умовами вказаного договору іпотеки (п.п.4.1-4.6, п.5) передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду та на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

08.12.2011 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2007 та договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07.05.2015, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 0 від 19.09.2007 в розмірі 3 513 226,16 грн., що складається із заборгованості за кредитом 2 287 999,68 грн. та за відсотками 1 225 226,48 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 , загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності, за ціною визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а також стягнуто судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

05.02.2020 на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2151/К, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2007 та договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 перейшли до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (т. 1 а.с. 16-25).

Станом на 05.02.2020 заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.09.2007 складала 12 261 490,34 грн.

14.02.2020 відповідачу надсилалася вимога-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення з квартири, яка отримана відповідачем 26.02.2020 (т. 1 а.с. 26-29).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 279791581 від 18.10.2021, 13.10.2021 за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2015 (т. 1 а.с. 217).

У спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 55765392 від 10.12.2020 (т. 1 а.с. 115-116).

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» (чинній на час виникнення спірних правовідносин), після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За змістом ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Законом України від 22.09.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до ст. 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, за змістом ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Так, з матеріалів справи убачається, що спірна квартира не була придбана відповідачем за рахунок кредитних коштів, оскільки кредит був наданий на особисті потреби. У зазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі.

Статтею 47 ЖК Української РСР визначено, що норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Частиною 4 статті 48 ЖК Української РСР передбачено, що жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (ч. 2 ст. 50).

У статті 50 ЖК Української РСР встановлено, що жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого ч. 5 ст. 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям осіб з інвалідністю і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами.

Тобто, виходячи із вищезазначеного, житло, що надається, не повинно бути більше норми жилої площі на одну особу, яка відповідно до ст. 47 ЖК Української РСР становить 13,65 кв.м. Водночас, житло має надаватись не менше рівня середньої забезпеченості громадян у відповідному населеному пункті.

Отже, виходячи із вищезазначеного, особам, яких виселяють з двокімнатної квартири загальною площею 101 кв.м, житловою площею 52,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 потрібно надати інше постійне жиле приміщення житловою площею від 45 кв.м до 68,25 кв.м, що є благоустроєним та відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Звертаючись до суду з даним позовом, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, товариством було зазначено, що відповідачі добровільно знятись з державної реєстрації місця проживання і виселитися з вказаної квартири відмовились, як на етапі досудового врегулювання спору, так і на етапі судового розгляду, що є підставою для їх виселення в судовому порядку за рішенням суду, при цьому, товариством зазначено, що для виконання вимог діючого законодавства, товариством надається відповідачам інше постійне житлове приміщення, а саме: п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв. м, житловою площею 105,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був власником спірної квартири на момент подачі позову не є підставою для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2015 позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 0 від 19.09.2007 у розмірі 3 513 226,16 грн., звернуто стягнення заборгованості за договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 , загальною площею 101 кв. м, житловою площею 52,30 кв. м, що належить ОСОБА_1 на праві власності. Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Однак, зазначеним рішенням зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тобто, рішення не виконувалось.

В подальшому, у лютому 2020 року ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за договором № 2151/К, з усіма додатками та додатковими угодами, до нового кредитора, а саме ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2020 заяву ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», заінтересовані особи: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 про заміну стягувача задоволено; замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» у зобов`язанні ОСОБА_1 за Договором кредиту № 0 від 19.09.2007 та Договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007, укладеними з ПАТ «Дельта Банк».

На підставі зазначених дій, товариство набуває право вимоги, в якості власника, на виселення іпотекодавця разом із членами сім`ї з квартири.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Навродським Олександром Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 29 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова