Дата документу 22.09.2023
Справа № 334/3968/23
Провадження № 2/334/1844/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м.Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Новікової Н.В.,

секретар судового засідання Сухова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,

за участі: представника позивача КП «Водоканал» - Нечет О.В.; представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Тивоненка Д.Р.

встановив:

КП «Водоканал» в особі представника Кузьменко К.В. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить стягнути солідарно зі відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення в сумі 94706 грн. 98 коп..

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та користуються послугами, які за вказаною адресою надає КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, і тому за період з 01.06.2008 по 28.02.2023 утворилася заборгованість в сумі 94706 грн. 98 коп.

Представник позивача КП «Водоканал» в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позові. У клопотанні представника відповідачки ОСОБА_3 про застосування позовної давності просила відмовити, оскільки вважає, що позовна давність перервалась винесенням двох судових наказів про стягнення з відповідачів заборгованості на користь КП «Водоканал». Крім того, просила зменшити розмір заявлених судових витрат.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили. Заяву про розгляд справи без їх участі не надали. Відзив на позовну заяву не надали.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Тивоненко Д.Р. 05.07.2023 надав відзив на позовну заяву, в кому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_3 не проживає за адресою надання послуг, а у випадку задоволення позовних вимог застосувати до частини з них (з 01.06.2008 по 21.05.2020 включно) строк позовної давності та відмовити в цій частині в їх задоволенні. Крім того, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи відзиву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши позовну заяву, надані сторонами письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 25.05.2023 відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідки по вказаному особовому рахунку позивач за період з 01.06.2008 по 01.02.2023 надав відповідачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 94706 грн. 98 коп. Відповідачами за вказаний період не здійснено жодного платежу, а тому станом на 01.02.2023 вони мають заборгованість за спожиті послуги у сумі 94706 грн. 98 коп.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У статті 1 Закону № 2189-VIII зазначено, що для цілей цього закону споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення позивач виконав в повному обсязі, що не спростовано відповідачами, які у свою чергу, порушили свої зобов`язання та не вносили оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.06.2008 до 01.02.2023 мають заборгованість у сумі 94706 грн. 98 коп.

Як на підставу відмови у позові відносно відповідача ОСОБА_3 представник посилається на довідку № 24/01/23-01 підписану головою правління ОСББ «Дніпровське шосе 56» Сусер Н., відповідно до якої ОСОБА_3 постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 з 2009 року по теперішній час.

Вказав доводи суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Крім того, індивідуальний споживач зобов`язаний: 11) інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Разом з тим, в порушення зазначених вимог закону доказів того, що відповідач ОСОБА_3 проінформувала виконавця комунальних послуг КП «Водоканал» про своє не проживання за адресою надання послуги, суду не надано.

Довідка про проживання відповідача ОСОБА_3 , підписана головою правління ОСББ «Дніпровське шосе 56» Сусер Н. і одним сусідом

Однак, повноваження ОСББ на видачу довідок про проживання/не проживання осіб можуть надаватися за умови фіксації їх у статуті та наявності даної можливості закріпленої у рішенні органу місцевого самоврядування.

Статуту ОСББ «Дніпровське шосе 56», з якого можна було би встановити особу, яка має право підписувати документи від імені ОСББ та право на видачу наданих суду довідок, не надано, а тому вказану довідку суд до уваги не приймає.

Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Так, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги за період з 01.06.2008 до 01.02.2023, посилаючись на те, що видані Ленінським районним судом м.Запоріжжя судові накази про стягнення на користь КП «Водоканал» заборгованості з вказаних відповідачів були скасовані, що в свою чергу свідчить про переривання позовної давності.

З таким твердженням суд не погоджується, оскільки у справі № 712/8916/17 від 07.07.2020 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі N 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі N 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі N 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі N 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N 663/2070/15-ц) (п.38).

Також суд не погоджується і з твердженням представника відповідача про те, що стягненню підлягає заборгованість за період з 22.05.2020 по 22.05.2023, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (посилання представника відповідача).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 №540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, за період з 01.06.2008 по 02.04. 2017.

Таким чином, з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість на користь позивача за період з 02.04.2017 по 01.02.2023 в розмірі 48776 грн. 39 коп.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з співвідповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1380 грн. 26 коп. в рівних частках - по 460 грн. 09 коп. з кожного.

Щодо вимог про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 понесених витрати на правничу допомогу в сумі 27000 грн. 00 коп. суд дійшов до наступних висновків.

Як передбачено у ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 17.01.2023 між відповідачем ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Приоритет»» укладено Договір № 17/01 про надання професійної правничої допомоги (далі - Договір), предметом якого є зобов`язання адвокатського бюро надати правничу допомогу.

Професійна правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась адвокатом на підставі ордеру Серії АР № 1012283 на надання правничої (правової) від 28.06.2023. Відповідно до Додатку 1 до Договору загальна вартість правової допомоги склала 27000 грн. 00 коп. (консультація-3000,00 грн.; складання заяви та ознайомлення з матеріалами справи 3000,00 грн.; складання відзиву - 4000,00 грн. та підготовка до подачі відзиву 2000,00 грн.; участь у судових засіданнях 3000,00 грн., перегляд справи в суді апеляційної інстанції 5000,00 грн., перегляд справи в Верховному суді 7000,00 грн.)

В судовому засіданні позивач просив зменшити витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що заявлена сума у розмірі 27000,00 гривень є завеликою, та значною для справ такої складності як стягнення житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідачкою не надано доказів того, що нею були сплачені послуги адвокату саме у заявленому розмірі.

Враховуючи критерій співмірності витрат на професійну правничу допомогу складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та те, що справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, пропорційності задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про зменшення вказаних витрат до 4000 гривень.

Суд зауважує, що надання сторонами доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України не вимагається, оскільки такі витрати можуть бути сплачені стороною в майбутньому.

Керуючись ст. 10-13, 76-81, 89, 137-141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення в сумі 48776 грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір у сумі 1380 грн. 26 коп. в рівних частках - по 460 грн. 09 коп. з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал» на користь відповідача ОСОБА_3 витрати на оплату правничої допомоги в сумі 4000 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повний текст складено 27.09.2023 року

Реквізити учасників справи:

Позивач Комунальне підприємство «Водоканал», місцезнаходження: вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, ,

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: