У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Іванов А.П., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 про скасування арешту на майно, заінтересована особа: державний виконавець ДВС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ) Лукеча О.В., стягувач: АТ КБ «ПриватБанк»,

встановив:

До суду надійшла вищевказана скарга, відповідно до якої заявник просить постанову державного виконавця державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лукечі О.В про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії AE N160073 скасувати та зняти арешт зі всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 у даному виконавчому провадженні.

Скарга обґрунтована тим, що на його звернення до державного виконавця про скасування арешту майна, останній відмовив і повідомив про необхідність звернення із вказаною вимого до суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи обов`язки.

Формою звернення сторони виконавчого провадження до суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, є скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, що прямо передбачено положеннями розділу VII ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.13 постанови від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості щодо змісту оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Окрім того, у п. 9 Узагальнення Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі, яке було підготовлено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року, зазначено, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб ДВС, до скарг сторін виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження рішення суду першої інстанції тощо.

Отже, до вимог поданої до суду скарги мають застосовуватись норми Розділу ІІІ ЦПК України.

Так, ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачені вимоги, які повинна містити скарга.

Всупереч даній нормі заявницею не додано постанову про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про закриття виконавчого провадження, чи будь-яких інших доказів, з яких вбачається, що таке виконавче провадження існує.

Окрім цього доводи про те, що скаржник звертався до державного виконавця й отримав відмову у розгляду його заяви, не підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що дану заяву слід залишити без руху, надавши заявниці строк протягом якого вона повинна усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 10, 175, 187, 260, 447 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 про скасування арешту на майно, заінтересована особа: державний виконавець ДВС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ) Лукеча О.В., стягувач: АТ КБ «ПриватБанк» залишити без руху.

Повідомити заявницю про необхідність усунення вказаних недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснити, що в разі не усунення вказаних недоліків, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов