Ухвала

28 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 205/10027/19

провадження № 61-13812ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування записів про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08 квітня 2016 року, укладений між відповідачами; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований у АДРЕСА_1 : за ОСОБА_1 від 29 березня 2016 року № 14014117, за ОСОБА_2 від 07 квітня 2016 року № 14163398 та від 08 квітня 2016 року № 14177299; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у придатний стан шляхом знесення самочинного будівництва за зазначеною адресою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Дніпровська міська рада звернулася з апеляційною скаргою.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Рішення Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року в частині зобов`язання повернути земельну ділянку у придатний стан шляхом знесення самочинного будівництва залишено без змін.

У вересні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року, подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки відправлена до Верховного Суду 20 вересня 2023 року.

У касаційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У касаційній скарзі заявник вказує, що пропуск строку на касаційне оскарження судового рішення пов`язаний з тим, що суд апеляційної інстанції неналежним чином виконував обов`язок, передбачений статтею 272 ЦПК України, зокрема не направив вчасно оскаржувану постанову на адресу заявника, не дивлячись на неодноразові запити, яку вручено лише 21 серпня 2023 року.

Вказані доводи не можуть свідчити про наявність обставини, передбаченої частиною третьою статті 394 ЦПК України, оскільки заявнику було відомо про розгляд справи в суді апеляційної інстанції як особі, яка відповідно до змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року була заявником апеляційної скарги, відтак посилання на невиконання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України є безпідставними.

Верховний Суд зауважує, що наведені заявником обставини можуть свідчити про поважність причин пропуску строку на подання касаційної скарги, водночас такі обставини не є виключними відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України, оскільки скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Ураховуючи те, що касаційна скарга заявника подана після спливу більше ніж одного року з дня ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року, а виключні випадки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, для поновлення строку на касаційне оскарження судом не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян