ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/649/22 Головуючий суддя І інстанції Вельможна І. В.
Провадження № 22-ц/818/991/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м.Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волкова Анатолія Володимировича на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року в складі судді Вельможної І.В. у справі 621/649/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, виконавчий комітет Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, виконавчий комітет Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Виконавчий комітет Зміївської міської рада Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею.

Позов мотивовано тим, що з 12 вересня 2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_3 .

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивач зазначає, що дитина зареєстрована та проживає разом з нею в будинку АДРЕСА_1 .

Вона є працездатною особою, має статус фізичної особи-підприємця, працює, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, виховує сина, піклується про нього, повністю забезпечує та утримує дитину, піклується про фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, забезпечує дитині належний медичний догляд та лікування.

Відповідач ОСОБА_2 , чинить перешкоди у її спілкуванні з дитиною та не має змоги забезпечити сина належним вихованням.

Враховуючи викладене, спір щодо місця проживання дитини, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

24.05.2022 до канцелярії суду від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Виконавчий комітет Зміївської міської рада Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини разом із батьком.

На обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 12 вересня 2014 року по 14 серпня 2020 року, який розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час перебування у шлюбі сторони, на підставі договору оренди, проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

На початку 2020 року ОСОБА_1 покинула сім`ю та за взаємною згодою син залишився проживати разом з батьком за вищевказаною адресою.

Батько у повному обсязі забезпечував умови проживання дитини, який є учнем першого класу Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Авторська школа Бойка" Харківської області з 31.08.2021 та матеріальні витрати на утримання сина.

Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що син - ОСОБА_4 фактично все своє життя проживає разом з ним, вони емоційно прив`язані одне до одного, батько користується у дитини авторитетом. Будь - яких перешкод матері у спілкуватися із сином місця не мало.

Сам ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, має у власності рухоме та нерухоме майно, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, не судимий, не має наркотичної чи алкогольної залежності.

Так, ОСОБА_1 звернулася до Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області із заявою про вирішення органом опіки та піклування спору щодо своєї участі у вихованні дитини та 12.05.2022 за участі спеціаліста органу опіки, сторонами було досягнуто домовленості щодо перебування сина щотижня з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі з матір`ю, фактично на тих же умовах, що мали місце протягом усього часу після розірвання шлюбу.

14.05.2022 в суботу він о 10-00 годині передав сина ОСОБА_1 , проте о 16-00 годині 15.05.2022 неділі, остання сина не повернула, на телефонні дзвінки не відповідала. За місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 відсутня.

З метою незаконного перетину кордону без згоди батька ОСОБА_1 отримала дублікат свідоцтва про народження ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність оригіналу документа у позивача.

16.05.2022 ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, де спеціалісту служби ОСОБА_1 в телефонній розмові повідомила, що за її рішенням син відтепер проживатиме разом з нею, вони з дитиною переїжджають.

Враховуючи вищевикладене, факт того, що ОСОБА_1 самостійно визначила місце проживання дитини, без його згоди, просив позовні вимоги задовольнити.

05.07.2023 від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Комлєва С.В. надійшов відзив на зустрічний позов, відповідно до якого представник позивача просив відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з посиланням на те, що обставини викладені у ньому не відповідають дійсності. Так, ОСОБА_2 створено такі умови, за яких мати не мала змоги безперешкодно спілкуватися з дитиною. З початком повномасштабної збройної агресії російської федерації на території України, місто Харків є не самим безпечним для проживання і ОСОБА_1 захищаючи життя дитини прийняла рішення про вивіз сина - ОСОБА_4 за межі України до Італії. Урядом Італії надається безкоштовне лікування, навчання у середньо освітньому закладі, безкоштовне житло та грошове забезпечення у розмірі 300 євро на людину на місяць. Крім того, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець і продовжує працювати он-лайн отримуючи дохід, який дозволяє утримувати сина на достатньому рівні. Також представник позивача ОСОБА_1 вказує на те, що договір оренди житла поданий в якості доказу ОСОБА_2 нотаріально непосвідчений, а тому є нікчемним. Відповідачем за первісним позовом не надано доказів психологічної прихильності дитини до батька на що посилається останній (том 1 а.с 117-123).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської обалсті від 22 березня 2023 року у задоволенні позовну ОСОБА_1 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Волков А.В, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції формально поставився до слів дитини та не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.06.2022 року у справі №757/33742/19-ц відповідно до якого у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із них домашнього насильства суд обов`язково повинен перевіряти, чи відбувалося воно щодо дитини або за її присутності.

Вказує що судом залишено поза увагою бажання дитини проживати з матір`ю, фактично суд керувався припущеннями, як власними, так і психолога, що є порушенням ч.6 ст.81 ЦПК України, згідно якої доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Зазначає, що неврахування судом обставин, що найкращі інтереси дитини - це насамперед забезпечення її здоров`я і життя, і лише потім права батьків, які є похідними.

В даному випадку, суд віддав перевагу інтересам саме батька дитини, оскільки не враховував інтереси малолітнього ОСОБА_4 , який наразі тимчасово проживає з матір`ю в Італії, в безпечному та комфортному середовищі, про що зазначив сам хлопчик під час опитування. Намагання батька наразі визначити місце проживання з собою, а відтак зібрати на подальше проживання сина до м.Харкова, очевидно не відповідає як найкращим інтересам дитини , з огляду на безпеку військових ді, емоційну прив`язаність до матері, чудовий клімат у країні ОСОБА_5 , який є дуже підходящим для маленького ОСОБА_4 .

Звертає увагу на помилковість висновку суду, що після розлучення мати свідомо погодилась на постійне місце проживання дитини з батьком.

Вказує на неналежність, неправомірність та недопустимість висновку органу опіки та піклування, наданого суду на виконання ст.19 СК України, який помилково взятий судом до уваги.

Висновок органу опіки та піклування складено з порушенням чинного законодавства, адже на час складення висновку дитина не перебувала і не проживала в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється компетенція цього органу.

Вказує на порушення судом порядку залучення та допиту свідків зі сторони відповідача, а саме після закінчення підготовчого провадження, безпідставне не врахування судом висновку психолога щодо прихильності дитини до матері та психологічний стан дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Стець М.Л. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції, наведені в апеляційній скарзі, не відповідають дійсним матеріалам справи, натомість саме оскаржуване рішення постановлення у відповідності до закону, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, та з врахування інтересів неповнолітнього ОСОБА_4 .

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд зазначив, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, проаналізувавши обставини справи, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи поведінку сторін в ході розгляду справи, висновок органу опіки та піклування, керуючись принципом найкращих інтересів дитини - ОСОБА_3 , констатує право хлопчика на підтримання відносин з батьком, сталих до яких він звик, з огляду на те, що переважну більшість часу дитина проживала з батьком та дійшов до висновку, що проживання ОСОБА_3 з батьком відповідатиме принципу "найкращих інтересів дитини".

Вирішуючи в умовах воєнного стану спір про місце проживання дитини, суд враховував пріоритет інтересів дитини в питанні перебування її в безпечному середовищі та важливість реального виконання рішення суду, але переконаний, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідає засадам справедливості, а безпека, як стан захищеності дитини, може бути забезпечена шляхом виконання певних правил та норм навіть за умови воєнного стану.

При цьому, суд наголошує, що проживання матері окремо від сина не впливає на обсяг її прав щодо цієї дитини (частиною 2 стаття 141 Сімейного кодексу України) та звертає увагу сторін на положення стаття 157 Сімейного кодексу України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 12.09.2014 перебували в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_3 . Шлюб розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2020 року, яке набрало законної сили (том 1 а.с. 12-15, 16).

З копії паспорту громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого 18.10.2014 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 10).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, виданої 15.06.2022 начальником відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Борко А. за № 616 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 125)

01.10.2022 між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , було укладено договір оренди частини житлового будинку з присадибною ділянкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.337-239).

ОСОБА_6 здійснює свою професійну діяльність як фізична особа - підприємець, вказаний факт сторонами не спростовувався та її дохід за 1-2 квартал 2022 року без утриманого податку склав 91 208 грн 85 к. (Том 1 а.с. 126).

Відповідно до копії паспорта громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданого 31.07.2014 на ім`я ОСОБА_2 , відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с 27-29, 74-76).

З копі Договору оренди житлового приміщення укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , 19.11.2018 вбачається, що квартирою АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 та члени його сім`ї користуються на платних умовах на підставі договору оренди, строк договору оренди житлового приміщення 8 років (том 1 а.с. 61-63).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1995 виданого згідно розпорядження від 24.11.1995 № 338, квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності, в тому числі й ОСОБА_2 (том 1 а.с. 90-91).

З копії Трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 , дата заповнення 04.03.2013, копії Довідки від 09.05.2022 № 1 виданої ФОП Полька, вбачається що ОСОБА_2 працює на посаді менеджера в ФОП ОСОБА_9 з 01.04.2016 його дохід за період з 01.11.2021 по 30.04.2022 склав 27 200 грн (том 1 а.с. 77-79, 80).

Відповідно до Довідки з психо-наркологічного кабінету наданої лікарем КНП Зміївської ЦРЛ Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_10 , ОСОБА_2 в наркологічному кабінеті на обліку не перебуває (том 2 а.с. 5).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина за рішенням обох батьків залишилась проживати разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . За домовленістю мати мала спілкування з дитиною у вихідні дні.

З Довідки наданої директором Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Авторська школа Бойка" Харківської області Макагон О.Е. 14.05.2022 № 01-17/49, підписаної в тому числі і класним керівником ОСОБА_11 , вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учнем 1 класу Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Авторська школа Бойка" Харківської області. З моменту його зарахування до приватного навчально-виховного комплексу, ОСОБА_4 приводив і забирав батько, який також брав участь в його розвитку та вихованні. За час відвідування закладу хлопчик завжди був охайний, спокійний та врівноважений, всі матеріальні витрати на утримання дитини в школі забезпечував батько, який завжди цікавився станом здоров`я, поведінкою та участю ОСОБА_4 в навчально-виховному процесі, його взаємовідносинами з іншими дітьми. Фізичний та розумовий розвиток дитини відповідає віковим особливостям, всі психічні процеси сформовані за віком (том 1 а.с. 64).

Відповідно до копії пояснень ОСОБА_2 наданих на адресу начальника Служби у справах дітей Зміївської міської ради Корчагіній М. 12.05.2022 ОСОБА_2 батько дитини - ОСОБА_3 не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі кожного тижня, при бажанні дитини. ОСОБА_1 відповідно до наданих начальнику Служби у справах дітей Зміївської міської ради Корчагіній М. 12.05.2022 пояснень, зобов`язалася повернути сина - ОСОБА_4 за місцем проживання батька по АДРЕСА_6 о 16:00 годині ннділі (том 1 а.с. 82, 84).

Разом з тим, відповідно до пояснень ОСОБА_2 наданих на адресу начальника Служби у справах дітей Зміївської міської ради Корчагіній М. 16.05.2022 виконуючи взяті на себе обов`язки він передав дитину матері ОСОБА_1 о 10:00 годині в суботу та мав забрати сина ІНФОРМАЦІЯ_6 о 16:00 годині, але мати дитину не повернула, на телефонні дзвінки не відповідає, контакту з дитиною батько не має, місце знаходження дитини невідоме. Вважає, що мати могла вивезти дитину за межі України без його згоди (Том 1 а.с. 83).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно зі статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 623/349/19 (провадження № 61-4654св21), на яку посилається ОСОБА_1 в касаційній скарзі, вказано, що:

«рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Також суди правильно врахували недобросовісність поведінки відповідача, який протягом розгляду справи демонстрував неповагу тим, що створив такі умови, що ні служба у справах дітей, ні суд не мають можливості спілкування з дитиною, оскільки батько тривалий час приховує її місцезнаходження і не сприяє зміні такого становища. Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач самовільно, без згоди матері, з якою дитина проживала, фактично змінив постійне місце проживання дитини, силою вилучивши дитину з дитячого садка за допомогою сторонніх осіб та у спосіб, що є психологічно небезпечним для самої дитини. При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що після самовільної зміни батьком місця проживання дитини остання відвідує будь-який дитячий заклад. Також відсутні докази того, з ким фактично перебуває дитина за відсутності батька. Також колегія суддів зауважує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, відповідні доводи касаційної скарги про позбавлення батька дитини певного обсягу батьківських прав внаслідок визначення місця проживання дитини з її матір`ю є безпідставними».

Схожі висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21), на яку є посилання в касаційній скарзі.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Разом з тим, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції були допитані свідки:

Так, свідок ОСОБА_7 , показав суду, що є батьком ОСОБА_1 . Після укладення шлюбу та з моменту народження онука, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з дитиною проживали разом з ними. Мати виконувала свої обов`язки щодо виховання дитини, батько працював, коли онукові виповнилося три роки родина переїхала до м. Харків, де мешкали в орендованій квартирі до часу розлучення. Після розірвання шлюбу дитина проживала з батьком, дочка брала його на вихідні. Зі слів дочки колишній зять не дозволяв їй бачитися із сином, чинив перешкоди. На початку війни ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 та мати ОСОБА_14 проживали у належному йому будинку, в подальшому переїхали з онуком до квартири по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 любить обох батьків.

Допитана в судовому засіданні 14.03.2023, в якості свідка ОСОБА_15 показала, що є матір`ю ОСОБА_1 . Під час подружнього життя дочка піклувалась про дитину, а колишній зять поводився агресивно, вчиняв сварки, в тому числі й в присутності онука. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишився з батьком, оскільки ОСОБА_12 потрібно було влаштуватися. В подальшому дочка влаштувалась на роботу, орендувала житло. За їх домовленістю, оскільки у ОСОБА_14 був автомобіль, вирішено, що п`ять днів на тиждень ОСОБА_4 буде проживати з батьком, а два дні у вихідні з мамою. ОСОБА_12 це влаштовувало до поки ОСОБА_13 не почав обмежувати її у спілкуванні з сином. На початку війни вся родина мешкала в одному будинку і дочка зверталась до колишнього зятя з повідомлення про намір виїзду з дитиною за кордон. В подальшому ОСОБА_12 прийняла одноособове рішення виїхати за межі України, забрала у ОСОБА_14 сина і вони виїхали до Італії. В Італії дитина ходить в школу, в басейн, має друзів, вчить мову. ОСОБА_16 забезпечений усім необхідним для навчання та проживання.

Свідок ОСОБА_17 , є матір`ю ОСОБА_2 . В судовому засіданні остання показала, що її син завжди з самого народження піклувався про добробут онука, у них були добрі стосунки та почуття любові. ОСОБА_13 забезпечував сина всім необхідним: найкращий садочок, школа, іграшки, завжди піклувався про сина та пишався ним. Після розлучення, за згодою матері дитини, ОСОБА_4 залишився проживати разом з ОСОБА_14 , а вона допомагала у побуті. Були випадки, що на протязі всього тижня ОСОБА_12 жодного разу не телефонувати ОСОБА_4 , в свою чергу ОСОБА_4 не хотів їхати на зустріч до матері. Спору за час проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_14 з приводу його виховання чи проживання у батьків не було. З початком військових дій син прийняв рішення переїхати з м. Харків до м. Зміїв. ОСОБА_12 повідомляла, що хоче виїхати та вивезти сина з країни, мовляв тут небезпечно та немає ніякої перспективи на майбутнє. ОСОБА_13 зазначав, що в разі критичної необхідності сам вивезе їх до кордону, а його друзі прихистять їх в одній з країн Європи. В подальшому колишня невістка забрала дитину та не повідомивши батька поїхала за кордон, як на її думку, задля помсти ОСОБА_14 , оскільки син для ОСОБА_14 є найдорожчою людиною.

Допитаний в судовому засіданні 17.01.2023, в якості свідка ОСОБА_18 показав суду, що товаришує з ОСОБА_2 останні два роки. Перебуваючи на місцем його проживання йому стало відомо, що ОСОБА_13 мешкає разом із сином та своєю матір`ю ОСОБА_19 . Стосунки у ОСОБА_14 з сином теплі та дружні, ОСОБА_4 відносився до батька з великою любов`ю та повагою. Дитина була забезпечена всім необхідним. Щодо відносин матері та дитини нічого пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_20 , показала, що є сусідкою матері ОСОБА_2 - ОСОБА_21 в м. Зміїв. ОСОБА_4 знає з народження і у спілкуванні з дитиною між ними склалися теплі стосунки. Одного разу вони разом відпочивали на морі, поїздку їм організував ОСОБА_13 на сім днів. Через п`ять днів ОСОБА_4 захворів і ОСОБА_13 одразу ж приїхав і забрав їх додому. ОСОБА_12 про хворобу сина вони також повідомили, але вона не відреагувала. Вказала, що вихованням дитини займався ОСОБА_13 , який завжди проводив час з сином та має до дитини почуття любові.

У даній справі, судом встановлено, що між сторонами існує тривалий конфлікт щодо місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 ; на час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 дитина проживала з матір`ю, проте тривалий час дитина проживала з батьком.

Судом встановлено, що після перебування сина у матері, остання не повернула його за місцем проживання батька, залишивши у себе.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 разом з дитиною, без погодження та без дозволу на те батьком переїхала жити до Італії.

Внаслідок тривалого часу постійного проживання батька з сином дитина має з батьком тісний контакт.

За таких обставин суд зробив обґрунтований висновок про визначення місця проживання дитини з батьком встановивши, що це відповідатиме найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_4 .

Отже, враховуючим пояснення сторін, висновки органу опіки, та визначаючи місце проживання дитини разом з батьком, надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема тому, що позивач отримує дохід, має постійне місце проживання, суд першої інстанції зробив висновок, що мати може забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, буде мати більш позитивний вплив на дитину.

З огляду на такі обставини судом правильно враховано інтереси дитини, її вік , потреби та найкращі інтереси, доводи скарги цього висновку не спростували.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку.

Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, колегія суддів вважає, що суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, між батьками, визначене судами місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної скарги в межах доводів апеляційної скарги, обставини справи, не містять підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волкова Анатолія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2023 року

Головуючий - В.Б. Яцина.

Судді - І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.