Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" до ОСОБА_1 про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача майно, набуте без достатніх правових підстав у вигляді гршових коштів в сумі 3900 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 27 лютого 2020 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Рівнеазот» задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20 червня 2018 року по 25 вересня 2019 року в розмірі 67784,01 грн та 768,40 грн судового збору. 13 жовтня 2020 року постановою Рівненського апеляційного суду рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року змінено. Зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період до 20000 грн. 23 лютого 2021 року згідно розпорядження державного виконавця відповідачу перераховано грошові кошти в сумі 20000 грн. Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження із виплаченого доходу відповідачу в сумі 20000 грн не утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. 22 лютого 2023 року ПрАТ "Рівнеазот"з суми доходу 20000 грн утримано ПДФО на суму 3600 грн та військовий збір на суму 300 грн і перераховано до відповідного бюджету. Відповідачем по справі № 569/21542/19 отримано кошти у розмірі, більшому, ніж визначено постановою Рівненського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року на суму 3900 грн. 27 березня 2023 року ПрАТ «Рівнеазот» звернулося до відповідача з листом-вимогою за вих. №20-юд про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави в сумі 3900 грн протягом 7 календарних днів з моменту отримання вищевказаного листа-вимоги. Зазначений лист-вимога не виконаний відповідачем. Відповідач, отримавши в порядку примусового виконання за постановою Рівненського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року по справі № 569/21542/19 суму коштів, набув її частину у розмірі 3900 грн без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом в дохід держави. Враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згадно ст.1212 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що рішення як першою, так і апеляційною інстанціями винесено без будь-яких застережень. Грошові кошти вона набула на підставі рішення суду через неправомірні дії ПрАТ «Рівнеазот». Оскільки позивач у добровільному порядку рішення суду не виконував, то змушена була звернутись у виконавчу службу для його примусового виконання. Лише 11 березня 2021 року рішення суду було виконано. Відтак, саме позивач з 13 жовтня 2020 року по 11 березня 2021 року безпідставно користувався присудженими їй грошовими коштами. У Законі України «Про виконавче провадження» немає норми щодо оподаткування виплат, пов`язаних із заробітною платою, тому державний виконавець цілком законно стягнув на її користь кошти, присудженні рішенням суду. Це стає проблемою роботодавця, оскільки саме з його вини відбулась затримка у виплаті. Ніяких доказів щодо отримання нею листа-вимоги позивач не надав. До позову долучено квитанцію про відправку листа з ціною 0,00. Досудове врегулювання спору для застосування ст.1212 ЦК України є обов`язковим, позаяк позивач покладає на неї судовий збір.

Одночасно у відзиві на позовну заву відповідач просить справу розглянути за її відсутності.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що не зазначення у рішеннях у справі № 569/21542/19, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20000 грн є без утримання податку й інших обов`язкових платежів, не дає підставу отримати суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3600 грн та військового збору у розмірі 300 грн відповідачу. З фіскального чеку вбачається, що на лист наклеєні марки на суму 23 грн, в зв`язку з чим на фіскальному чеку зазначено суму оплати 0,00 грн. Оскільки оплату за листи ПрАТ "Рівнеазот" здійснює поштовими марками, то ПАТ "Укрпошта" правомірно видає фіскальний чек з ціною 0,00 грн. Стаття 1212 ЦК України не передбачає обов`язкового досудового врегулювання спору. Отримання листа адресатом перебуває поза межами контролю ПрАТ "Рівнеазот". Лист-вимога надісланий на адресу відповідача, яка збігається із адресою, зазначеною відповідачем у відзиві на позовну заяву. Неотримання відповідачем кореспонденції зумовлене його суб`єктивною поведінкою щодо отримання кореспонденції, яка надходить на його адресу.

Ухвалою від 19 червня 2023 року позовну заяву ПрАТ "Рівнеазот" суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року у справі № 569/21542/19 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20 червня 2018 року по 25 вересня 2019 року в розмірі 67784,01 грн.

13 жовтня 2020 року постановою Рівненського апеляційного суду рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року змінено, зменшено розмір стягнутого з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 67784,01 грн до 20000 грн.

Постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гаврилюк О.Я. від 06 січня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64039108 з примусового виконання виконавчого листа № 569/21542/19, виданого 30 грудня 2020 року Рівненським апеляційним судом.

За розпорядження державного виконавця № 64039108 від 23 лютого 2021 року на користь ОСОБА_1 перераховано 20000 грн.

11 лютого 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дудкою І.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 64039108 в зв`язку з фактичним виконанням згідно з виконавчим документом.

Відповідно до довідки ПрАТ "Рівнеазот" № 224 від 23 березня 2023 року, в лютому 2023 року з виплаченої ОСОБА_1 суми доходу 20000 грн підприємством утримано ПДФО на суму 3600 рн та військовий збір на суму 300 грн і 22 лютого 2023 року перераховано до відповідного бюджету, що підтверджується такою платіжною інструкцією № RA001178 від 22 лютого 2023 року, платіжною інструкцією №RA001184 від 22 лютого 2023 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2021 року.

28 березня 2023 року позивач направив відповідачу лист-вимогу № 20-юд про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави, про що свідчить фіскальний чек АТ "Укрпошта" від 28 березня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до абз.3 п.3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В статті 163 Податкового кодексу Україн,и визначені доходи, які є об`єктом оподаткування. Зокрема, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є доходом, який підлягає оподаткуванню.

Згідно з п.п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим кодексом.

Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього кодексу

Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є об`єктом оподаткування військовим збором, що становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування.

Функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованої на підставі рішення суду, виконує роботодавець, згідно з роз`ясненнями Державної фіскальної служби України від 05 листопада 2015 року у листі №23714/6/99-99-17-03-03-15.

В постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

При цьому, не зазначення у резолютивній частині судового рішення, що сума, яка підлягала стягненню на користь відповідача, визначається судом без утримання податку й інших обов`язкових платежів, не дає підстав отримати цю суму відповідачу, ураховуючи обов`язок сплати податків та інших обов`язкових платежів, а також їх сплату позивачем (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 585/3264/15-ц).

Постановою Рівненського апеляційного суду зменшено розмір стягнутого з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 20000 грн. Рішення суду виконане органами ДВС на користь ОСОБА_1 у повному обсязі.

Предметом спору у справі, що розглядається судом, є повернення на користь позивача, як податкового агента, коштів у вигляді не відрахованих із середнього заробітку звільненого працівника податку та військового збору у спосіб, визначений ст.1212 ЦК України.

Обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права не суперечить положенням ст.16 ЦК України.

Положення ст.1212 ЦК України не передбачають обов`язкового досудового врегулювання спору. Посилання відповідача на відсутність доказів направлення та отримання нею листа-вимоги спростовуються фіскальним чеком АТ "Укрпошта", яким підтверджується направлення позивачем рекомендованого листа на адресу ОСОБА_1 , оплаченого поштовими марками як засобом оплати послуг поштового зв`язку. Направлення листа-вимоги рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача вважається належним повідомленням.

Стаття 1215 ЦК України передбачає випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Отже, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Однак, згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п.п.14.1.48 ПК України, заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст.2 Закону України «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст.1215 ЦК України.

Позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу всю суму боргу, однак без відрахування податків і зборів. Відповідач отримала в порядку примусового виконання рішення суду кошти в сумі 3900 грн без достатньої правової підстави, оскільки вказана сума повинна була бути сплачена її податковим агентом в дохід держави. Враховуючи, що позивач сплатив всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача відповідно до ст.1212 ЦК України.

За таких обставин позов належить задовольнити.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" до ОСОБА_1 про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" грошові кошти в сумі 3900 (три тисячі дев`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот", місцезнаходження: 35331, Рівненська область, Рівненський район, с.Городок, вул.Штейнгеля барона, буд.139А; ;

відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складене 29 вересня 2023 року.

Суддя