Ухвала

Іменем України

25 вересня 2023 року

місто Київ

справа № 335/10362/20

провадження № 61-10944ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Василівська районна державна адміністрація Запорізької області,

розглянув касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Запорізького апеляційного суду від 12 липня 2023 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про скасування рішення державного реєстратора.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом із малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк»), правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», укладений кредитний договір № 27/кф-05, за умовами якого банк надав кредит позичальнику в розмірі 40 000,00 дол. США строком до 15 вересня 2015 року.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 16 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», укладений іпотечний договір від 16 вересня 2005 року № 10/І-05, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку вищевказану квартиру.

01 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір відступлення прав вимоги, згідно із яким до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором від 16 вересня 2005 року № 27/кф-05 та іпотечним договором від 16 вересня 2005 року № 10/І-05.

29 травня 2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С. О. було замінено власника іпотечної квартири з ОСОБА_1 на ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказана квартира була передана ТОВ «Кредитні ініціативи» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору від 16 вересня 2005 року № 10/І-05.

Посилаючись на те, що вони не отримували повідомлення від кредитора про намір звернути стягнення не предмет іпотеки, а також на непроведення оцінки нерухомого майна, порушення порядку проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивачі просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 червня 2019 року, індексний номер: 47154467, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С. О., яким замінено власника квартири АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 на ТОВ «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності: 31816692) та поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено кредитором відповідно до вимог чинного законодавства на підставі відповідного застереження, що міститься в іпотечному договорі, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, розмір якої станом на 13 березня 2019 року становив 64 581,94 дол. США.

Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки було направлено позивачам рекомендованими листами на адресу і у спосіб, передбачений умовами кредитного і іпотечного договорів.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно не передбачено проведення оцінки нерухомості у випадку звернення стягнення на неї у позасудовому порядку.

Позивачі не надали належних і допустимих доказів, що спірна квартира є місцем їх постійного проживання, і що у них відсутнє на праві власності інше житло. ОСОБА_1 за даними її паспорта зареєстрована в іншому житловому приміщенні та є співвласником іншого житлового приміщення, в якому зареєстровано її постійне місце проживання.

Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що матеріали реєстраційної справи не містять опису вкладення у листи, що були направлені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також підтвердження особистого вручення позивачам повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки чи конверти вказаних цінних листів, що повернулися не врученими вказаним особам, із відміткою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

На підтвердження направлення позивачам вимоги про усунення порушень відповідач надав повідомлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба експрес-доставки «Меркурій» (далі - ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій») № 302/08, № 303/08, № 304/08 про те, що відправлення від 28 квітня 2019 року № S002849011, № S002849012, № S002849013, направлені отримувачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , після двох невдалих спроб вручення кур`єром повернуті відправникові.

Однак із зазначених повідомлень неможливо встановити підстави, з яких вони не були вручені та зміст направлених ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій» відправлень. Вказані повідомлення не підтверджують направлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимог про усунення порушень чи повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про повідомлення позивачів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно повно та всебічно дослідити обставини справи, дати належну оцінку доказам у справі, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін, ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення. Зокрема, апеляційний суд має перевірити доводи позивачів про їх неповідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, як і перевірити доводи банку про зворотнє.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 липня 2023 року апеляційну ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року скасовано та ухвалення нове судове рішення про задоволення позову.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 01 червня 2019 року, індексний номер: 47154467, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С. О., яким замінено власника квартири АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 на ТОВ «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності: 31816692) та поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що згідно із пунктом 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку із виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, перехід, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

У пункті 8.5 іпотечного договору передбачено, що всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів (або телеграм) чи приймаються кожною стороною власноручно.

Матеріали реєстраційної справи не містять опису вкладення у листи, що були направлені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також підтвердження особистого вручення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки чи конверти вказаних цінних листів, що повернулися не врученими вказаним особам, із відміткою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Із наданих відповідачем повідомлень від ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій» № 302/08, № 303/08, № 304/08 неможливо встановити підстави, з яких вони не були вручені та зміст направлених ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій» відправлень від 28 квітня 2019 року № S002849011, № S002849012, № S002849013, а отже, такі повідомлення не підтверджують направлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимог про усунення порушень чи повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи», у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» залишено без руху для сплати судового збору.

У серпні 2023 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало до Верховного Суду документи про усунення недоліків.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав, що вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції не врахував, що він не є власником та іпотекодавцем спірного нерухомого майна, а тому реєстрація за кредитором права власності на предмет іпотеки не порушує його прав.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, відповідно до пункту 8.5 іпотечного договору всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів (або телеграм) чи приймаються стороною власноруч.

ТОВ «Кредитні ініціативи» направило вимоги позичальнику та іпотекодавцю у спосіб, визначений 8.5 іпотечного договору від 16 вересня 2005 року

№ 10/І-05, рекомендованими листами, які повернулися без вручення у зв`язку із відмовою позивачів від їх отримання.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що звертаючись до суду з позовом позивачі обрали неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Зокрема, належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Як на підставу касаційного оскарження ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справ № 149/1499/18, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 та постановах Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 756/15123/18, від 26 квітня 2023 року у справі № 569/20334/21.

Позиція Верховного Суду

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Встановлені судами обставини

Суди встановили, що 16 вересня 2005 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 27/кф-05, з урахуванням внесених змін та доповнень, відповідно до умов якого банк надав боржнику кредит у сумі 40 000,00 дол. США, а боржник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Дата повернення кредиту - не пізніше 15 вересня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 16 вересня 2005 року № 27/кф-05, того ж дня між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 10/І-05, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 43,41 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2012 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за вищевказаними договорами.

ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконував, щомісячні платежі не вносив, внаслідок чого станом на 13 березня 2019 року загальний розмір заборгованості за кредитом становив 64 581,94 дол. США, із яких: 19 472,40 дол. США - заборгованість за кредитом, 18 744, 51 дол. США - за відсотками, 26 365,03 дол. США - пеня.

Матеріали реєстраційної справи не містять опису вкладення у листи, що були направлені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також підтвердження особистого вручення позивачам повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки чи конверти вказаних цінних листів, що повернулися не врученими вказаним особам, із відміткою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

01 червня 2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С. О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» від 25 квітня 2019 року ринкова вартість іпотечного майна складає 957 125,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Пунктом 5.1 іпотечного договору сторонами було погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з цим договором в добровільному (позасудовому) порядку (пункт 5.2 іпотечного договору).

Пунктом 5.3 іпотечного договору визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином:

- продажу безпосередньо іпотекодавцем предмету іпотеки третій особі на корить іпотекодержателя;

- передачі іпотекодавцем у власність іпотекодаржателю предмета іпотеки в рахунок виконання боржником основного зобов'язання за кредитним договором у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В цьому випадку цей договір виступає правовстановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Протягом трьох днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію щодо предмета іпотеки; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»;

- іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до пункту 8.5 іпотечного договору всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів (або телеграм) чи приймаються кожною стороною власноручно.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця лише у випадку, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також необхідно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17).

У статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Направляючи справу № 335/10362/20 на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд зазначив, у матеріалах реєстраційної справи на спірне житлове приміщення міститься документи, а саме: копія рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, копія іпотечного договору від 16 вересня 2005 року № 10/І-05, копія договору про внесення змін від 25 грудня 2007 року № 1 до іпотечного договору № 10/І-05 від 16 вересня 2005 року, копія договору про внесення змін від 25 грудня 2007 року № 2 до іпотечного договору № 10/І-05 від 16 вересня 2005 року, копії повідомлень ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, копія поштового реєстру із зазначенням відправника ТОВ «Кредитні ініціативи», отримувачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , реєстр відправки рекомендованої кореспонденції № 66 із зазначенням отримувачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , копія чека ПАТ «Укрпошта» про відправлення листів від 08 квітня 2019 року.

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що матеріали реєстраційної справи не містять опису вкладення у листи, що були направлені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також підтвердження особистого вручення позивачам повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки чи конверти вказаних цінних листів, що повернулися не врученими вказаним особам, із відміткою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Із повідомлень від Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба експрес-доставки «Меркурій» (далі - ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій») № 302/08, № 303/08, № 304/08 про те, що відправлення від 28 квітня 2019 року № S002849011, № S002849012, № S002849013, направлені отримувачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , неможливо встановити підстави, з яких вони не були вручені та зміст направлених ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій» відправлень. Вказані повідомлення не підтверджують направлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимог про усунення порушень чи повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Верховний Суд зазначив, що під час нового апеляційного розгляду суду апеляційної інстанції належить перевірити доводи позивачів про їх неповідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, як і перевірити доводи відповідача про зворотнє.

Урахувавши зазначені вказівки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дослідивши зібрані у справі докази, перевірив доводи позивачів про їх не повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та доводи ТОВ «Кредитні ініціативи» про їх повідомлення, та дійшов висновку про невиконання товариством вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що надані ТОВ «Кредитні ініціативи» докази не дають підстав для висновку про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримали повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що такий висновок суду апеляційної інстанції суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 та постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 756/15123/18.

Перевіривши вказані доводи ТОВ «Кредитні ініціативи» колегія суддів виходить з такого.

Так, у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18, предметом спору у якій були вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, Велика Палата Верховного Суду вирішила на два ключові питання: 1) чи правомірно у договорі позики визначати плату за користування нею у твердій сумі, 2) чи можна нараховувати проценти за користування коштами у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України з настанням терміну повернення позики і після цього, і не вирішувала питання з приводу належного повідомлення іпотекодавця та боржника про необхідність усунення порушень основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки.

У постанові від 12 травня 2022 року у справі № 756/15123/18 предметом спору були вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Верховний Суд зазначив, що договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим); суди не врахували, що належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

У справі, що переглядається, суди встановили, що відповідно до пункту 8.5 іпотечного договору всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів (або телеграм) чи приймаються кожною стороною власноручно. Тобто сторони погодили порядок здійснення повідомлень. Водночас вказаним пунктом договору не встановлено коли повідомлення вважатиметься отриманим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 зробила висновок про те, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали реєстраційної справи не містять опису вкладення у листи, що були направлені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також доказів на підтвердження особистого вручення позивачам повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки чи конверти вказаних цінних листів, що повернулися не врученими вказаним особам, із відміткою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги по те, що ОСОБА_2 не є власником та іпотекодавцем спірного нерухомого майна, а тому реєстрація за кредитором права власності на предмет іпотеки не порушує його прав, оскільки захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 596/30334/21, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, предметом спору були вимоги про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що: «критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі; автомобіль є рухомою річчю; за загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна; винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору; за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ; правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей».

З наведеного випливає, що висновки Верховного Суду, викладені у згаданій постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 596/30334/21, не є застосовними у справі, що переглядається, оскільки ухвалені не у подібних правовідносинах.

Безпідставними також є і посилання заявника на те, що позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора є неналежним способом захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Натомість у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) зазначено, що:

«102. Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

104. Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

109. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу.

110. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

111. Зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом та прийняття рішення судом першої інстанції, для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

112. Відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

114. Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Мегабанк», заявлені ним позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 30.12.2019 опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

115. Отже, враховуючи обставини конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

116. Слід ще раз звернути увагу, що судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою».

Зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини у справі, що переглядається, підтверджують, що спір у цій справі існує з підстав порушення права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно внаслідок дій щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» такого права.

На час вирішення справи майно не було відчужене банком іншій особі, а тому задоволення вимог про скасування відповідного рішення державного реєстратора призведе до відновлення становища, яке існувало до порушення.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, про скасування рішення державного реєстратора, поновлення права за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Запорізького апеляційного суду від 12 липня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак