Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 756/9530/23
Номер провадження 22-ц/824/12720/2023
Головуючий у суді першої інстанції Л. М. Шум +
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
27 вересня 2023 року місто Київ

Справа № 759/9530/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

учасники справи:

заявник (стягувач) ОСОБА_1

суб`єкт оскарження державний виконавець Святошинського районного

відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик Марія Ігорівна

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва, подану представником Соколовою Юлією Сергіївною, на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року, ухваленеу складі судді Шум Л. М., в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва.

у с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик М. І., у якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2022, винесену державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик М. І. Судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу покласти на державного виконавця.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дї державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик М. І. щодо неналежного направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження №68468787 від 06.05.2022. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

20 червня 2023 року боржником ОСОБА_1 подано заяву про розгляд скарги без його участі та заявлено вимогу про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу з державного виконавця.

23 червня 2023 року представником ОСОБА_1 - авдокатом Борщ Ю. О. подано до суду остаточний розрахунок суми витрат на правничу допомогу із доказами на підтвердження понесення таких витрат.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з державниого виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик М. І. понесені ОСОБА_1 витрати на правову/правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва через свого представника Соколову Ю.С. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду в цій частині дійсним обставинам справи, просить додаткове рішення суду про стягнення з державного виконавця на користь боржника витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що покладаючи на державного виконавця обов`язок по компенсації боржнику витрат на правничу допомогу у заявленому ним розмірі суд першої інстанції помилково вважав, що такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом витраченим на виконання робіт та обсягом надання адвокатом послуг. Суд не врахував, що адвокат боржника не брала участі у судових засіданнях. Апелянт вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн є завищеними, крім того заявлені судові витрати є недоцільними та необов`язковими.

Апелянт вказала, що боржником було подано до суду клопотання про покладення на державного виконавця витрат на правничу допомогу без надання доказів направлення доказів їх понесення державному виконавцю, що позбавило останню подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат. Крім того таке клопотання підлягало поверненню особі, яка його подала на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Зокрема апелянтом зазначено, що поклавши на державного виконавця обов`язок по відшкодуванню боржнику понесених ним витрат на правничу допомогу суд першої інстанції порушив норми права, оскільки державний виконавець не є окремим суб`єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - ДВС.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив відмовити державному виконавцю у задоволенні апеляційної скарги, додаткове рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик М. І. та Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день та час розгляду справи до апеляційного суду від вказаних осіб не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності державного виконавця та представника Відділу, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та не перешкоджає його розгляду.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частовому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Так, відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з державниого виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик М. І. понесені ОСОБА_1 витрати на правову/правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції керувався нормами частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, про те, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що професійну правничу допомогу боржнику ОСОБА_1 надавала адвокат Борщ Ю. О. на підставі договору про надання правової допомоги від 10.05.2023, додаткової угоди № 2 до договору від 10.05.2023, акту виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 23.06.2023, ордеру серії АІ № 1393112 на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9769/10 від 18.02.2021, надано суду детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на загальну суму 3 000,00 грн.

Закон не встановлює конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Отже, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Суд першої інстанції вважав, що витрати в розмірі 3 000,00 грн відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперачить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий адвокатом Борщ Ю. О. з матеріалами справи вбачалася співмірність з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (зустріч, консультація, узгодження правової позиції, збір доказів, підготовка та подання скарги) та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи.

Отже, беручи до уваги результати розгляду справи, дотримання співмірності витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з державного виконавця на користь боржника витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, що відповідає розумному розміру.

Водночас, стягуючи заявлену суму, суд першої інстанції не врахував, що із заявлених вимог скарги, судом задоволено лише одну - визнано незаконними дії державного виконавця щодо неналежного направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, в частині визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження судом було відмовлено.

Отже, наведене свідчить про те, що судом задоволено скаргу на 50%, при цьому повністю (100%) покладено на суб`єкта оскарження обов`язок по відшкодуванню витрат на правничу допомогу, чим порушено норми процесуального права щодо пропорційності стягнутих судових витрат задоволеним позовних вимогам.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, додаткове рішення суду підлягає зміні, а стягненню належить 50% від заявлених боржником витрат на правову допомогу, які він поніс у зв`язку із розглядом судом даної скарги, що складає 1 500,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про непередбачуваність судових витрат, апеляційний суд вказує на те, що боржником в тексті скарги зазначався попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, вимога про їх стягнення висувалась з деталізацією вартості та виду робіт та вказано суму 3 000,00 грн.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

20.06.2023 боржником було подано письмове клопотання про стягнення з державного виконавця понесених боржником витрат на правничу допомогу, а 23.06.2023 подано докази понесених витрат.

Державним виконавцем було подано до суду заперечення щодо викладених ОСОБА_1 у скарзі обставин справи, при цьому заперечень щодо необґрунтованості витрат на правничу допомогу державним виконавцем не подано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують підстав їх стягнення. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин.

При цьому заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованого покладення саме на державного виконавця обов'язку по відшкодуванню боржнику понесених ним витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу. Допомогу.

Відповідно до частини першої статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Таким чином з урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявністю підстав для відшкодування боржнику витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цієї скарги, проте суд у порушення вимог ст 452 ЦПК України поклав такий обов`язок на державного виконавця, а не на орган державної виконавчої служби, яким у даному випадку є Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, та встановлені обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене по суті правильне додаткове судове рішення, яким вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, однак судом невірно визначено розмір витрат, які підлягають відшкодуванню заявнику та помилково покладено обов`язок по відшкодуванню таких витрат саме на державного виконавця. Визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу, на думку суду апеляційної інстанції, здійснений з порушеням вимог п. 3 ч. 2 ст 141 ЦПК України. А тому колегія суддів змінює додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року, замінивши посадову особу органу державної виконавчої служби, на яку судом покладено обов`язок по відшкодуванню стягувачу витрат на правничу допомогу - державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик Марію Ігорівну на орган державної виконавчої служби - Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва, та зменшивши розмір розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з 3000,00 грн до 1500,00 грн. В іншій частині додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року суд залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва, подану представником Соколовою Юлією Сергіївною, задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року змінити, замінивши посадову особу органу державної виконавчої служби, на яку судом покладено обов`язок по відшкодуванню стягувачу витрат на правничу допомогу - державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Боровик Марію Ігорівну на орган державної виконавчої служби - Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва, зменшивши розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з 3 000 (три тисячі) грн 00 коп до 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп.

В іншій частині додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 05 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна