КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/358/22 Головуючий у 1 інстанції: Оксюта Т.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 02.04.2008 такою, що припинена, та визнати договір поруки від 02.04.2008 року припиненим.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 02.04.2008 року між позивачем ОСОБА_4 та ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», був укладений договір поруки для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед відповідачем, відповідно до укладеного між позичальником та відповідачем кредитного договору №А-43/08 від 02.04.2008 року.

25.05.2021 року позивачка уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Вважає, що договір поруки припинив свою дію і є наявні підстави для визнання його припинення та визнання поруки такою, що припинена.

Зазначала, що останній щомісячний платіж був сплачений позичальником ще у 2013 році. Відповідач дізнався про заборгованість позичальника також в 2013 році. Тому саме від цієї дати повинен обчислюватись шестимісячний строк для пред`явлення вимоги відповідачем до позивача згідно з ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до умов договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором, кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, проте, на даний час відповідач не пред`явив своїх вимог до позивача, яка виступає поручителем.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що оскільки Договором поруки не було визначено строк, після закінчення якого порука вважається припиненою, то цей строк діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором.

Банк (відповідач) жодної письмової вимоги до поручителя не пред`являв, а отже не було письмової вимоги про дострокове повернення.

Проте, Солом`янським районним судом міста Києва не було взято до уваги, що останній щомісячний платіж було сплачено позичальником (третьою особою) ще у 2013 році, тобто позичальник й надалі виконував умови договору.

Оскільки у Договорі поруки відсутня умова щодо терміну дії даної поруки, то відповідно до квитанції останній платіж був внесений позичальником ще в 2013 році, відповідач дізнався про заборгованість позичальника також в 2013 році, втім на даний час не пред`явив вимоги позивачу, таким чином порука позивача є такою, що припинена.

Оскільки Договір поруки припинив свою дію, то є всі підстави для визнання його припиненим та визнання поруки такою, що припинена.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Зазначено, що саме від дати останнього платежу, а саме, від 2013 року повинен був обраховуватися шестимісячний строк для пред`явлення вимоги відповідачем до позивача згідно ч.4 ст.559 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ АБ «Укргазбанк» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Вказує, що твердження скаржника про те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не пред`явив вимог до поручителя не відповідає дійсності, оскільки у 2010 році АБ «Укргазбанк» звертався до Дніпровського районного суду м. Києва з позовними вимогами до поручителя та судом було вирішено стягнути з нього заборгованість.

Крім цього, в договорі поруки визначений його строк пунктами 5.1, 1.1.

Не відповідає дійсності також зазначене в апеляційній скарзі про дату останнього платежу у 2013 році. Насправді ж 16.03.2016 року до АБ «Укргазбанк» надходила сума 204,48 гри. на рахунок НОМЕР_1 в якості погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що як вбачається з правової позиції Верховного Суду у справі №6-933цс15 від 09.09.2015 року, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Фактично, АБ «Укргазбанк» пред`явив позов одночасно як до позичальника, так і до поручителя, тому жодного строку банком не пропущено, а відтак порука не є припиненою.

Крім цього, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Як вказувалося в апеляційній скарзі, позивачеві стало відомо про заборгованість позичальника у 2013 році. У разі, якщо б у банку був обов`язок пред`явити свої вимоги до поручителя у 2013 чи 2014 році і він цього не зробив би, тоді від цього часу відраховувався б трирічний строк позовної давності, але фактично, позовна заява подана до суду за межами строків позовної давності та прийнята судом до розгляду 18.01.2022 року.

Також згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ні кредитного договору, ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення (постанова від 26.01.2021 року справа №522/1528/15-й).

Кошти, що надходили на погашення заборгованості за кредитним договором після ухваленим судом рішення про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя, надходили до банку в якості виконання судового рішення. Аналогічно, постановою виконавця про звернення стягнення на заробітну плату поручителя задля виконання судового рішення здійснювалися відрахування із заробітної плати боржника. Проте, здоровий глузд та норми закону підказують, що не можна вважати надходження цих коштів як періодичний платіж, оскільки банк звернувшись з позовом про дострокове стягнення заборгованості з позичальника та поручителя змінив строк настання виконання зобов`язання, тому усі кошти, що надходили після набрання законної сили рішенням суду про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя, надходили саме з метою виконання судового рішення, тому тут не приходиться казати про обрахування шестимісячного строку з дня останнього платежу.

Окрім цього, обсяг повноважень представника позивача, що підтверджується копією довіреності від 01.06.2023 року не надає останньому права на підписання апеляційної скарги від імені ОСОБА_1 і подання її до апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів позову про наявність підстав для визнання поруки такою, що припинена та про визнання договору поруки припиненим.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 02.04.2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та третьою особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №А-43/08 від 02.04.2008, згідно якого позичальнику було надано кредит в розмірі 31 420 доларів США строком до 02.04.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, викладених в договорі.

Також, 02.04.2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та позивачем ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно п.1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №А-43/08 від 02.04.2008 року, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальник зобов`язаний повернути кредит у розмірі 31 420 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та строки, передбачені кредитним договором, а також штрафи та пеню у розмірі і у випадках, передбачених кредитним та цим договорами, з врахування змін та доповнень до кредитного та цього договорів, якщо такі будуть прийняті.

Відповідно до п.1.2 договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Встановлено, що 25.05.2021 року позивачка уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 .

В обґрунтування вимог позову позивачка посилалася на те, що останній щомісячний платіж по кредитному договору був сплачений позичальником в 2013 році, тому від цієї дати повинен обчислюватись шестимісячний строк для пред`явлення вимоги відповідачем до позивача згідно ч.4 ст.559 ЦК України, проте, на даний час відповідач не пред`явив своїх вимог до позивача, яка виступає поручителем, тому договір поруки припинив свою дію і наявні підстави для визнання його припинення та визнання поруки такою.

За статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов`язку. У разі порушення зобов`язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 27.09.2010 року у справі №2-2944/10 за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 36 291,76 доларів США, що в еквіваленті становило 287 046,05 грн та 37 210,80 грн, а всього - 324 256,85 грн; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль КІА Сееd, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_4 .

За наявними в матеріалах справи відомостями на підставі вказаного судового рішення судом видано виконавчий лист, який було пред`явлено стягувачем до виконання. На підставі виконавчого листа №2-2944/10, виданого 03.08.2011 року Дніпровським районним судом м.Києва, приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Корольовим М.А. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4. Постановою приватного виконавця від 10.05.2019 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, доводи позивача про те, що AT «Укргазбанк» не пред`явив вимог до поручителя не відповідають дійсності, оскільки у 2010 році AT «Укргазбанк звертався до суду з позовними вимогами до поручителя і судом було вирішено стягнути з неї заборгованість.

Відповідно до п.5.1 договору поруки договір діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі №6-933цс15 від 09.09.2015 року, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Отже, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Судом вірно встановлено, що AT «Укргазбанк» пред`явив позов одночасно як до позичальника, так і до поручителя, а тому жодного строку банком не пропущено, відтак порука не є припиненою.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ні кредитного договору, ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення (постанова від 26.01.2021 справа №522/1528/15-ц).

Відповідно до положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів позову про наявність підстав для визнання поруки такою, що припинена та про визнання договору поруки припиненим.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: