ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/50/22 Номер провадження 22-ц/814/2136/23Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю.О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Сенкевича Володимира Івановича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 ,

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року, ухваленого суддею Афанасьєвою Ю.О.,

та на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2022 року, постановлену суддею Афанасьєвою Ю.О.,

за позовом адвоката Сенкевича Володимира Івановича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут» про розірвання договору оренди землі та припинення права оренди землі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речового права,

колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а:

У січні 2022 року адвокат Сенкевич В.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до районного суду з цим позовом, в якому просив:

- розірвати договір оренди землі № 120 від 01.04.2013 року, що був укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою «Добробут» відносно земельної ділянки загальною площею 4,53 га, кадастровий номер :00:003:0378, що розташована на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та припинити право оренди землі;

- скасувати рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області Камуза Олега Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 18511507 від 03.01.2015) права оренди земельної ділянки за договором оренди землі, серія та номер: 17 від 02.04.2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Добробут», щодо земельної ділянки площею 4,53 га, кадастровий номер :00:003:0378, що розташована на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (зареєстроване 22 липня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 8332869 (спеціальний розділ), з одночасним припиненням такого речового права.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 є власником вищевказаної земельної ділянки, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 650012 від 16.01.2008 року.

Відносно вказаної земельної ділянки 02.04.2013 року між ОСОБА_1 та агрофірмою «Добробут» було укладено договір оренди землі №17, у п.9 якого передбачено, що за користування вказаною у договорі земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки в грошовій формі у гривнях шляхом видачі готівки в касі Орендаря.

Відповідно до п.11 Договору, орендна плата вноситься у грошовій формі - один раз у рік не пізніше 20 грудня, натуральна - з 1 вересня по 20 грудня.

Відповідач порушив свої зобов`язання за вказаним Договором та жодного разу не виплатив позивачу орендну плату за орендовану ним земельну ділянку з моменту укладення договору і по теперішній час.

Враховуючи, що відповідач допустив систематичну несплату орендної плати за 2014-2021 роки (два та більше випадки), передбаченої договором, вважає, що вказаний договір оренди землі підлягає розірванню у судовому порядку.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позову адвоката Сенкевича Володимира Івановича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут» про розірвання договору оренди землі та скасування рішення про державну реєстрацію речового права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із недоведеності позовних вимог.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2022 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення за заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сенкевича Володимира Івановича, про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Рішення та ухвалу суду першої інстанції оскаржив адвокат Сенкевич В.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , та подав на них апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення та ухвалу скасувати, винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В частині вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу просить справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Вказує, що у справі відсутні докази щодо погодження сторонами виплату орендної плати на майбутнє.

Вважає необґрунтованим висновок суду щодо про те, що договірні відносини за договором оренди виникають з моменту підписання договору, а не з моменту державної реєстрації речового права, та посилається на те, що державна реєстрація договору оренди, укладеного між сторонами у цій справі, пройшла 27.12.2014 р. Тому отримані 02.04.2013 р. кошти від Орендаря не є орендною платою за правочином.

13.02.2023 до апеляційного суду від адвоката Сенкевича В.І. надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких звертається увага на норми права та правові висновки Верховного Суду, які він просить застосувати при розгляді апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма «Добробут» просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також покласти на позивача судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Сенкевича В.І., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Вовка В.М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 650012 від 16 січня 2008 року належить на праві власності земельна ділянка площею 4,530 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 9).

02 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Добробут» укладено договір оренди землі № 17, відповідно до якого передано в оренду ТОВ Агрофірма «Добробут» вказану земельну ділянку, строком на 49 років (а.с. 10-13).

Пунктом 5 договору визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 92 447,08 грн.

Згідно з пунктом 9 договору за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки в грошовій формі у гривнях шляхом видачі готівки в касі орендаря. За домовленістю сторін допускається розрахунок у натуральній формі, або наданням орендодавцю послуг у відробітковій формі на частину або всю суму орендної плати в разі надходження від орендодавця відповідної заяви.

Пунктами 10, 11 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься у грошовій формі один раз у рік не пізніше 20 грудня, натуральна з 1 вересня до 20 грудня.

Відповідно до пункту 13 розмір орендної плати переглядається один раз у

2 роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (пункт 35 договору).

Відповідно до акту прийому-передачі об`єкта оренди за договором оренди

від 03 січня 2013 ОСОБА_1 передав земельну ділянку, а орендар її прийняв в оренду. Кадастровий номер земельної ділянки :00:003:0378 (а.с. 14).

Згідно видаткового касового ордера від 02 квітня 2013 року ОСОБА_1 отримано від ТОВ Агрофірма «Добробут» орендну плату в розмірі 55 000 грн (а.с. 37).

27 грудня 2014 року зареєстровано право оренди за ТОВ Агрофірма «Добробут» строком на 49 років щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0378, орендодавець ОСОБА_1 (а.с. 18).

За відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з

1 кварталу 2013 року по 3 квартал 2021 року, у 2 кварталі 2013 року від

ТОВ Агрофірма «Добробут» ОСОБА_1 отримав дохід: нарахований 64 710,65 грн, виплачений 55 861,00 грн, вказаний код та назва ознаки доходу: 106 надання майна в лізинг (19).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 02 квітня 2013 року ТОВ Агрофірма «Добробут» сплатила ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 55000 грн наперед за 11 років, по 2024 рік, що спростовує доводи позивача про систематичну несплату орендної плати станом на день пред`явлення позову, як підставу для розірвання договору оренди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладання договору) орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 дійшов висновку, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 , зокрема, послався на те, що він не одержав орендну плату за час користування відповідачем земельною ділянкою упродовж 2014-2021 років, а тому договір підлягає розірванню.

Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

При вирішенні спору судом першої інстанції надана належна оцінка видатковому касовому ордеру від 02 квітня 2013 року, згідно з яким позивач фактично виявив волю на отримання орендної плати наперед, а орендар вчинив дії сплатив на користь орендодавця орендну плату у розмірі 55 000 грн за майбутні періоди користування земельною ділянкою, починаючи з 2013 року.

Зазначений видатковий касовий ордер і дії орендодавця, який не звертався до відповідача з будь-якими вимогами щодо орендної плати, за обставин цієї справи свідчать про погодження сторонами порядку сплати орендної плати за майбутні періоди.

Відомості про наявність інших договорів оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Добробут» в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази повернення ОСОБА_1 отриманих від відповідача коштів в сумі 55 000 грн, у разі, якщо він вважав, що ця сума виплачена йому помилково без достатньої правової підстави.

Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 жовтня

2019 року у справі № 321/329/17, від 20 листопада 2019 року у справі

№ 704/236/17, від 22 червня 2021 року у справі № 364/546/19.

Подібні висновки викладені також Верховним Судом у постановах

від 22 січня 2020 року у справі № 387/193/19, від 25 травня 2020 року у справі № 475/793/17, від 06 жовтня 2021 року у справі № 484/1399/19, від 06 жовтня 2021 року у справі № 183/5051/16, що свідчить про сталість та єдність судової практики щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (у випадку сплати орендної плати наперед за майбутні періоди користування земельною ділянкою).

Отже очевидно, що отримані ОСОБА_1 02 квітня 2013 року від ТОВ Агрофірма «Добробут» грошові кошти в сумі 55 000 грн мають бути зараховані в якості орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.

Звертаючись до суду першої інстанції, ОСОБА_2 підставою свого позову вказує, що ТОВ Агрофірма «Добробут» не сплачує орендну плату за 2014-2021 рік та не здійснило жодної оплати за весь час дії договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність зазначених ОСОБА_1 підстав для задоволення позову.

Разом із тим висновки суду першої інстанції про те, що вказана сума

(55 000 грн) є орендною платою «за 11 років, по 2024 рік» є передчасними та виходять за межі позовних вимог.

Договором оренди землі № 17 від 02 квітня 2013 року передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації (пункт 10 Договору), а також розмір орендної плати може переглядатися у певних випадках (пункт 11 Договору).

Отже механічне ділення сплаченої 02 квітня 2013 року суми на розмір орендної плати станом на 2013 рік, без з`ясування інших обставин, які можуть впливати на орендну плату, є помилковим.

Однак ОСОБА_1 не обґрунтовував свої вимоги тим, що отримана ним у 2013 році сума (55 000 грн) не покриває сукупний розмір орендної плати за 2013-2021 роки, визначеної з урахуванням індексації та інших умов договору, а позовна заява не містить відповідних розрахунків та доводів.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, згідно з якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на принцип диспозитивності та підстави позову ОСОБА_1 , суду першої інстанції належало утриматися від визначення періоду, який покриває сплачена у 2013 році сума орендної плати, а тому такі висновки необхідно виключити із мотивувальної частини рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 24.05.2023 у справі №542/51/22.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що звернення позивача до відповідача в телефонному режимі та в письмовому вигляді з приводу причин невиплати орендної плати, а також до ГУ Держгеокадастру (а.с.121-124), не доводять наявність систематичної несплати відповідачем орендної плати. При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що позивачем до вказаних листів звернень до відповідачів від 01.02.2019 року та 10.04.2019 року не було надано опису вкладення, що позбавляє суд можливості перевірити, які саме документи було надіслано відповідачу.

Крім того суд першої інстанції правильно послався на те, що з 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Під час укладення договору оренди землі від 02 квітня 2013 року закон не містив вимоги щодо державної реєстрації саме договору.

Отже твердження позивача як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі про те, що отримані 02.04.2013 р. кошти від орендаря не є орендною платою за правочином, державна реєстрація якого здійснена 27.12.2014, вірно не взяті до уваги суду першої інстанції та не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інші доводи апеляційної скарги сторони позивача також не спростовують правильність висновків місцевого суду про відмову у задоволенні позову.

Як вказувалося вище, ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2022 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення за заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сенкевича Володимира Івановича про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 просить скасувати вказану ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що після ухвалення місцевим судом рішення суду від 06.09.2022 року, стороною позивача 09.09.2022 надіслано засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції клопотання про приєднання документів на підтвердження витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення (а.с. 142-147).

Адвокат Сенкевич В.І. представляв інтереси позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції відповідно до договору про надання правової допомоги від 16 грудня 2021 року та ордеру серії ВІ №1076170 (а.с. 22-25). Згідно акту прийому-передачі до договору б/н від 16.12.2021 про надання правової допомоги загальна сума наданих адвокатом послуг з правової допомоги погоджена сторонами у період з 16.12.2021 по 06.09.2022 становить 15 000,00 грн. (а.с 143).

22.09.2022 до місцевого суду стороною відповідача надано заяву про необґрунтованість та недоведеність витрат на правову допомогу (а.с. 153).

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи те, що рішенням суду відмовлено в задоволенні позову адвоката Сенкевича В.І., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 ,суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що понесені позивачем судові витрати, в тому числі й на правничу допомогу, покладаються на позивача, а підстави для їх стягнення відсутні, тому обґрунтовано відмовив в ухваленні додаткового рішення за заявою представника позивача.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 , які зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, не спростовують правильних висновків місцевого суду.

Ухвала відповідає нормам процесуального права. Підстав для її скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги представника позивача залишаються без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, з виключенням із мотивувальної частини рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року висновків щодо періоду землекористування, який охоплює сплачена ОСОБА_1 02 квітня 2013 року орендна плата.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги адвоката Сенкевича Володимира Івановича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року та на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року та ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року висновки щодо періоду землекористування, який охоплює сплачена ОСОБА_1 02 квітня 2013 року орендна плата.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29.09.2023.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді С.Б. Бутенко

О.В.Прядкіна