ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/350/22 Номер провадження 22-ц/814/4414/23Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі: Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Таргоній Вадима Миколайовича на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь 300000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11:10 год. в смт.Козельщина Полтавської області, на перегоні Ганнівка-Галещина, ДН-4 Полтава, на 223 км, ПК 7, поїзд №2622 (електровоз серії ВЛ80т №1161), під керуванням машиніста ОСОБА_2 , скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер.

За фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №0000348 та розпочато досудове розслідування. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між наїздом на загиблого поїздом №2622 та смертю ОСОБА_3 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті №1033.

Власником електровозу серії ВЛ80т №1161 є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Козятин», регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця». Машиніст вказаного електровозу, ОСОБА_2 , працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин», регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на посаді машиніста електровоза з 06.02.2007.

Позивач є дружиною загиблого, тож вона втратила чоловіка, людину з якою вона жила однією сім`єю і з якою була надзвичайно близька, вона втратила фізичну, моральну та матеріальну підтримку. Позивач та її чоловік інваліди І групи з дитинства. Проживаючи разом, вони допомагали один одному , підтримували та завжди були поряд. Загиблий був сліпим, а позивач має ДЦП, поодинці їм було дуже важко організувати своє життя, тому вони завжди були разом. Зі смертю свого чоловіка, позивачу доводиться докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , не попередивши позивача, рано вранці, направився в смт.Козельщина. Позивач завжди супроводжувала чоловіка, адже у нього був відсутній зір, проте, у день смерті, чоловік позивача вирішив поїхати один. Позивач чекала його вдома, дуже хвилювалася, і звістка про смерть чоловіка завдала позивач неабияких моральних страждань.

ОСОБА_1 з чоловіком проживали у смт.Нова Галещина у гуртожитку для переселенців, але після смерті чоловіка, позивачка змушена була переїзжати до іншого місця проживання, оскільки їх необхідна стороння допомога і вона не могла проживати одна. У шлюбі вони прожили 7 років, намагалися народити дитину. Смертю ОСОБА_3 було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Позивач позбавлена можливості розраховувати на допомогу та підтримку чоловіка, вона втратила найближчу людину, голову сім`ї. Страждання позивача є триваючими, тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в її житті. Позивач оцінила розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у 300000 грн.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи відмовлено в повному обсязі.

З цим рішенням не погодилася ОСОБА_1 і через свого представника - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги до АТ «Українська залізниця» задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування своєї позиції апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладено на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, посилається на те, що всі докази свідчать про необережність в діях потерпілого, адже той мав вади зору, не існує жодного доказу, який би свідчив про бажання потерпілого померти.

Представником відповідача на апеляційну скаргу подано відзив, в якому останній наводячи доводи на підтримку рішення суду та спростування доводів апеляційної скарги, прохав скаргу залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. На момент розгляду справи були присутні представники сторін, позивач будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає апеляційному перегляду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із положеннями ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 14.03.2012 між позивачкою та померлим було зареєстровано шлюб (а.с.18). Позивач ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства, безтерміново, потребує стороннього догляду (а.с.21,22).

ОСОБА_3 також був інвалідом І групи по зору з дитинства довічно та потребував постійного стороннього догляду (а.с.23,24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що вбачається з доданої копії свідоцтва про смерть (а.с.14). У лікарській довідці про смерть (а.с.15-16) та довідці про причину смерті ОСОБА_3 (а.с.17), причиною його смерті вказано: пішохід, травмований при зіткненні з поїздом або іншим залізничним транспортним засобом. Згідно з наданим висновком експерта №952 від 01.12.2019 (а.с.62-66), смерть ОСОБА_3 наступила в результаті травматичної ампутації правої гомілки, розриву селезінки, масивних крововиливів в м`які тканини тазу, що потягли за собою травматичний шок, крововтрату.

За матеріалами кримінального провадження №0000348, 30.11.2019 о 11:16 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від працівника швидкої допомоги про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11:14 год. у с.Козельщина Полтавської області на станції «Козельщина» вантажним потягом ВЛ 80 Т №1161, було здійснено зіткнення із пішоходом ОСОБА_3 , від чого останній упав поряд із пасажирським потягом №6533 сполученням «Полтава-Кременчук», в результаті чого, пасажирським потягом здійснено наїзд на ногу ОСОБА_3 . Останнього було доставлено до Козельщинської ЦРЛ, для надання медичної допомоги, де він помер. Було встановлено, що між залізнично-дорожніми коліями зустрічних напрямків на ст.Козельщина виявлено чоловіка із видимими тілесними ушкодженнями на правій нозі та на колії у напрямку м.Кременчук знаходився пасажирський поїзд, на колії та колесі якого виявлено сліди крові, а на колії у напрямку м.Полтава знаходився вантажний поїзд. Із показань свідків було встановлено, що чоловік біг на пасажирський поїзд зі сторони с.Козельщина, де не впевнившись у безпеці переходу через колії, не побачивши вантажний поїзд, перебігаючи колії, допустив зіткнення із вантажним поїздом, який ударом відштовхнув його до пасажирського поїзду, який у цей час зупинявся, в результаті чого спричинив наїзд на ногу ОСОБА_3 . Машиністом вантажного поїзду було здійснено екстрене гальмування, однак через значну вагу поїзда, його було не можливо вчасно зупинити.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_4 , який є машиністом електровозу ВЛ 80 Т №1161, вбачається, що він разом з машиністом ОСОБА_2 відправилися зі ст.Знам`янка та рухалися у м.Полтаву, проїжджаючи ст.Козельщина, швидкість поїзда складала 40 км/год. У цей час, у зустрічному напрямку, на ст.Козельщина прибула електричка, яка у той час саме прибувала на станцію.

У цей час, перед їх електровозом, колію переходив чоловік, якому машиніст подавав сигнали, але він на них не реагував, на відстані близько 100 м до чоловіка було застосовано екстрене гальмування, але лівим краєм локомотива зачепили чоловіка, який від цього потрапив під останній вагон електрички і як результат отримав травми.

Машиніст електропоїзда ОСОБА_5 у протоколі допиту свідка пояснив, що доїжджаючи до платформи ст. Козельщина, на зустріч рухався вантажний поїзд, який на даній станції екстрено зупинився. Потім він побачив, що між поїздами лежить чоловік.

19.03.2019 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки було встановлено, що смерть ОСОБА_3 не пов`язана з вчиненням кримінального правопорушення, так як настала з власної необережності, через порушення правил переходу через залізничні колії, отже відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст.276 КК України.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вище позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 , маючи вади зору та потребуючи постійного стороннього догляду, усвідомлюючи небезпечність своїх дій, як для себе так і для оточуючих, передбачаючи можливі небезпечні наслідки, сам, не повідомивши дружину, поїхав до смт.Козельщина. Крім того, на місці пригоди, перебуваючи на залізничних коліях, порушуючи умисно та свідомо Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, передбачаючи та свідомо допускаючи настання небезпечних наслідків, ОСОБА_3 не реагував на сигнали, що подавалися машиністом електровозу, що призвело до його травмування поїздом та, в результаті, до смерті.

Місцевий суд вказав, що підстав вважати, що ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не мав змоги керувати ними, суд не має. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в діях ОСОБА_3 наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до тяжких наслідків - смерті потерпілого.

Із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, зважаючи на наступне.

Відповідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку, і несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності її вини.

Якщо ж груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною, що передбачено ч.2 ст.1193 ЦК України.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач - АТ «Українська залізниця» не надала жодних належних та допустимих доказів наявності умислу або грубої необережності в діях потерпілого ОСОБА_3 в даному випадку. При цьому, зважаючи на вище наведені норми закону, наявність в діях потерпілого грубої необережності є підставою для зменшення суми відшкодування моральної шкоди, а не відмови у такій.

Суд першої інстанції не врахував, що сам факт загибелі чоловіка ОСОБА_1 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честі і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції мав би врахувати те, що фактично в даному випадку наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю потерпілої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із його володільця, незалежно від його вини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню.

Заявлений позивачем розмір моральної шкоди, на думку колегії суддів, відповідає глибині душевних страждань понесених останньою у звязку втратою близької людини.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що фактично позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а також зважаючи на те, що нею судовий збір на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не сплавчувався, судовий збір слід стягнути із відповідача - за подання позовної заяви - 3000 грн (1% від ціни позову) та за подання апеляційної скарги - 4500 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) на підставі Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Таргоній Вадима Миколайовича - задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, - задовольнити.

Стягнути із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 300 000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Стягнути із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір, який підлягав сплаті за подання ОСОБА_1 позовної заяви та апеляційної скарги - 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2023 року.

Головуючий суддя : ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.А. Гальонкін __________________ О.Ю. Кузнєцова