Справа № 148/1751/23
Провадження №2-о/148/82/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Кугутюком Олександром Васильовичем, заінтересована особа - Тульчинська міська рада, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем,-

встановив:

30 серпня 2021 року адвокат Кугутюк О.В. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем. Заяву мотивував тим, що після смерті матері заявника ОСОБА_2 , його батько ОСОБА_3 10.05.1976 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . З 1976 року заявник, його батько та мачуха проживали однією сім`єю в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько заявника ОСОБА_3 помер. Заявник залишився проживати в одному будинку за вказаною вище адресою разом зі своєю мачухою ОСОБА_4 , де проживали разом до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проживаючи однією сім`єю, заявник та ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, разом проводили поточні ремонти в будинку, спільно проводили свята.. Через відсутність юридично встановленого факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю, заявник не може реалізувати своє право на спадщину, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житлового будинку. З огляду на вказане просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені у ній. Заявник суду пояснив, що ОСОБА_4 була самотньою, родичів не мала, тому вони проживали разом в будинку, який збудували його батьки. Вони вели господарство, оплачували комунальні послуги. Після смерті мачухи він її хоронив. Зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 необхідне йому для оформлення спадкових прав. Просили заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Тульчинської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання з проханням розглядати справу у її відсутність за наявними в матеріалах справи документами. Проти задоволення заяви не заперечує.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона добре знає заявника та його покійну мачуху ОСОБА_4 . Вони постійно проживали однією сім`єю в одному будинку до дня смерті ОСОБА_4 , вели спільне господарство, тримали худобу, город, який разом обробляли. Заявник здійснив поховання своєї мачухи.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона добре знає заявника та його покійну мачуху ОСОБА_4 , бувала в них в гостях. Заявник проживав разом з мачухою давно, більше 20 років до дня смерті мачухи, вони вели спільне господарство. Будинок, в якому вони проживали будував батько заявника з його матірю.

Вислухавши пояснення заявника, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 30.01.2023, вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 83 років в с.Суворовське Тульчинського району Вінницької області (а.с. 5).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23.08.2023, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 32 років в с. Білоусівка І Тульчинського району Вінницької області (а.с. 6).

З копії свідоцтва про народження, виданого Суворовським/ ЗАГС Тульчинського району Вінницької області 13.08.1964, судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23.08.2023, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області (а.с. 8).

З копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають в буд. АДРЕСА_1 встановлено, що за даною адресою були зареєстровані, зокрема: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 04.07.1996, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 06.12.1997 (а.с. 9-13).

Відповідно до довідки Тульчинської державної нотаріальної контори №6308/02-14 від 21.08.2023 ОСОБА_1 являється спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на підставі поданої заяви про прийняття спадщини (а.с. 14).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №7 від 23.08.2023, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб 10.05.1976, актовий запис №8, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 » (а.с. 15, 16).

Як вбачається з копії експертного висновку № 056/1169-а від 26.08.2023, наданого Українським бюро лінгвістичних експертиз заявнику, з практики лінгвістичних експертиз відомі непоодинокі випадки зближення в усному мовленні (із наступним перенесенням в офіційні документи) варіантів голосних фонем е/и у складі прізвищ з неоднозначною етимологією в деяких фонологічних позиціях, зокрема в ненаголошеному складі. Значна частотність подібних випадків зумовлена впливом російської вимови зазначених прізвищ, для якої характерний високий ступінь редукції ненаголошених голосних, затемненням української мотиваційної основи прізвища при його українсько-російському міжмовному перетворенні та деякими ареально-говірковими фонетичними особливостями. Це призводило в минулому до фіксації в різних документах однієї особи та членів однієї родини орфографічно відмінних форм запису прізвища. Лінгвістична ідентифікація таких записів ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами.

З урахуванням зазначеного українські записи прізвища ОСОБА_3 / ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації фонетичних варіантів прізвища під впливом особливостей усного мовлення діалектного ареалу (а.с. 19).

З листа Тульчинської державної нотаріальної контори №658/02-14 від 01.09.2023 вбачається, що заявника ОСОБА_1 повідомлено про те, що видати свідоцтво на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на спадкове майно немає законних підстав, оскільки він не надав документів, які підтверджують родинні відносини із спадкодавцем (а.с. 22).

З копії спадкової справи № 90/2023, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою (а.с. 36).

Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 2, 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Виходячи з аналізу законодавчих норм, які регулюють порядок встановлення

факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог, оскільки в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що він більше п`яти років до дня смерті ОСОБА_4 проживав з нею однією сім`єю.

Приймаючи до уваги, що встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення своїх спадкових прав та з огляду на те, що в інший спосіб підтвердити даний факт він не в змозі, суд вважає можливим задовольнити його заяву.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судові витрати залишити за заявником.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Штифурко