КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/2435/23 Головуючий у І інстанції - Волчко А.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала на розгляді справа за вказаним вище позовом.

09 травня 2023 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшли заяви від представника позивача ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвоката Васюка М.М. про закриття провадження та повернення судового збору, у зв`язку з сплатою відповідачем грошових коштів з урахуванням комунальних послуг та відсутністю предмету спору.

Просив суд закрити провадження у справі та повернути ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року, заяву представника позивача ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвоката Васюка М.М. про закриття провадження та повернення судового збору та стягнення витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ТОВ «Управляюча компанія» Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Закрито провадження у справі за позовом ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Повернуто ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн.

У решті вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу в цій частині незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги ТОВ «УК «Одеський бульвар» надало наступні документи:

1) Договір №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року;

2) Додаток №65 від 01 лютого 2023 року до Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року;

3) Акт наданих послуг від 08 травня 2023 року згідно Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року;

4) Звіт про обсяг наданих послуг від 08 травня 2023 року згідно Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року.

Окрім цього, позивач вважає, що понесені витрати на надання правничої допомоги є спів мірними, відповідачем у справі не було надано вмотивованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не було спростовано жодним чином доводів позивача про їх обґрунтованість.

Також вважає, що суд позбавлений права самостійно втручатись у розмір витрат на професійну правничу допомогу без клопотання про зменшення витрат відповідачем, адже таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.

Просило скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядається.

Постановляючи ухвалу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив з критеріїв співмірності, реальності витрат та розумності їхнього розміру.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.1,2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 цього Кодексу).

За змістом ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи з аналізу положень ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин.

Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19).

Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

У розумінні положень ч.5 ст.137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ст.141 ЦПК України.

Разом із тим, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за обґрунтованим та належно вмотивованим клопотанням іншої сторони.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ст.137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), від 22 листопада 2019 року (справа №902/347/18), від 06 грудня 2019 року (справа №910/353/19).

Аналогічна правова позиція, щодо застосування норм процесуального права при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу міститься і в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року (справа № 922/2056/20).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 травня 2023 представник позивача звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із клопотанням про стягнення з відповідача 5000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу на підставі ст.ст.137,141 ЦПК України.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав копії наступних документів: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 10 березня 2021 року №17; додаток №65 від 01 лютого 2023 року до Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року; акт наданих послуг від 08 травня 2023 року згідно Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року; звіт про обсяг наданих послуг від 08 травня 2023 року згідно Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., суд першої інстанції не врахував вищезазначені висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а також не врахував обставини погодження сторонами в договорі про надання правничої (правової) допомоги оплати гонорару адвоката, який становить 1000 грн. за 1 годину наданої правової допомоги за таким договором, що відповідає положенням ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При цьому будь-яких висновків щодо відповідності заявлених позивачем до стягнення витрат на надання правової допомоги критеріям у ст.141 ЦПК України, ухвала також не містить, і судом взагалі не дано аналізу описам виконаних адвокатом позивача робіт.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 133 - 142 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі №909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., оскільки такий розмір витрат відповідає обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, підтверджений документами, наявними у судовій справі, а також відповідає реальності таких витрат.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у оскаржуваній частині, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення заяви ТОВ «УК «Одеський бульвар» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року скасувати в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» (03027, Київська обл., Фастівський р-н., смт. Чабани, вул. Одеське Шосе, 18, оф. 3, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

В решті ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба