Справа № 354/673/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/806/23
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю прокурора Верешко М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Поляницької сільської ради на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене головуючим суддею Остапю`к М.В. 27 вересня 2022 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство», про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

встановив :

У серпні 2015 року Перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Ворохтянське лісове господарство» звернувся в суд з позовом, вимоги якого змінив під час розгляду справи, до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство» про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Позов обгрунтовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №33 від 12 серпня 2003 року ОСОБА_1 передано безоплатну у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господароських будівель і споруд в с. Поляниця площею 0,1000 га кадастровий номер 220020068. На підставі цього рішення відповідачка отримала державний акт про право власності на земельну ділянку серії ІФ №091808.

При розгляді кримінальної справи №248436 встановлено, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки ОСОБА_1 не приймалось, а було підроблено. Постановою Галицького районного суду від 04 березня 2015 року у зв`язку із закінченням строків давності від кримінальної відповідальності було звільнено за частиною 1 статті 366 та частиною 2 статті 364 КК України винних осіб. В постанові встановлено, що Поляницький сільський голова Соловчук Ю.В. та інженер-землевпорядник ОСОБА_2 , зловживаючи владою та службовим становищем, з корисливих мотивів, в особистих інтересах та в інтесах інших осіб, які бажали безоплатно отримати для індивідуального житлового будівництва земельні ділянки у с. Поляниця всупереч норм Земельного кодексу, Лісового кодексу, генерального плану забудови с. Поляниця, затвердженого рішенням сесії сільської ради від 30 січян 2001 року, «Правилам забудови населених пунктків області» від 12 листопада 2002 року, Закону України «Про планування та забудову територій», за погодженням з начальником Яремчанського міського управління земельних ресурсів склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №4 від 14 лютого 2002 року , № 32 від 12 вересня 2002 року, №36 від 10 жовтня 2002 року, № 40 від 15 листопада 2002 року, №6 від 13 лютого 2003 року, №27 від 10 липня 2003 року «Про вилучення земельних ділянок» у Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови. Вказані рішення ОСОБА_3 підписав та завірив печаткою Поляницької сільської ради. В подальшому були підроблені рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради за 2002-2003 роки з додатками в частині передачі у приватну власність незаконно вилучених у ДП «Ворохтянське лісове господарство» земельних ділянок 105 фізичним особам. На підставі зазначених документів землевпорядними організаціями було виготовлено технічну документацію на земельні ділянки державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство» та передано для погодження начальнику відділу земельних ресурсів Яремчанської міської ради.

Позивач зазначив, що рішення виконавчого комітету №33 від 12 серпня 2003 року, відповідно до якого відповідачці видано державний акт на землю, не виносилось в установленому законом порядку на засідання виконавчого комітету Поляницької сільської ради, а було самостійно складено сільським головою с. Поляниця.

Відтак, на думку прокурора, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №091808 від 12 вересня 2003 року було незаконно видано ОСОБА_1 на підставі фіктивного рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради.

Позивач зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ №002701 від 10 листопада 2001 року та знаходиться у кварталі 24 виділ 4 Поляницького лісництва. Рішення про вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Ворохтянське лісове господарство» Поляницькою сільською радою не приймалось, дозволу на таке вилучення постійний землекористувач не надавав. А отже земельна ділянка вибула з володіння поза волею постійного землекористувача. Відповідно, на думку позивача, вказана земельна ділянка підлягає поверненню у державну власність.

За наведених обставин прокурор просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №091808 від 12 вересня 2003 року площею 0,1000 га кадастровий номер 220020068, витребувати вказану земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Ухвалою Яремчанського міського суду від 05 липня 2022 року позов в частині вимог Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність залишено без розгляду.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 20 вересня 2022 року до участі в розгляді справи залучено ДП «Ворохтянське лісове господарство» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням Яремчанського міського суду від 27 вересня 2022 року позов Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер 220020068, яка розташована в с. Поляниця, з чужого незаконного володіння у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 091808, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 000055, - відмовлено в зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Не погодившись із рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, представник Поляницької сільської ради подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вказує, що суд не звернув увагу на те, що у даному спорі прокурор представляє інтереси держави в особі Державного агенства лісових ресурсів, до компетенції якого не входить здійснення повноважень в сфері земельних відносин. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад справи повинен визначатись згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Хоча Державне агентство лісових ресурсів є суб`єктом владних повноважень, інтереси якого може представляти прокурор, проте воно не наділене повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, відповідно не є органом, який може бути належним позивачем у спірних правовідносинах. На думку апелянта, відсутність у Державного агентства лісових ресурсів України права на розпорядження спірною земельною ділянкою прокурором не спростовано. Відтак, суд мав відмовити в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову неналежним позивачем.

Крім того, зазначив, що Поляницька сільська рада, як власник земель в межах населеного пункту була вправі ними розпоряджатись. Відповідно до рішення Поляницької сільської ради від 11 січня 2001 року №3 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству у постійне користування передано землі для ведення лісового господарства. Проте, рішенням Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27 серпня 2002 року збільшено площу населеного пункту с. Поляниця Яремчанської міської ради до 1730 га, в тому числі 1077,82 га земель, які перебувають в постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства. На думку апелянта, Поляницька сільська рада була вправі вилучати комунальні землі, які перебували в постійному користуванні лісгоспу. Більше того, прокурором не надано належних доказів, що саме спірна земельна ділянка, виділена ОСОБА_1 , знаходиться на землях, що перебувають у постійному користуванні держлісгоспу.

Апелянт звертає увагу, що після кожного збільшення села Поляниця у постійного користувача ДП «Ворохтянське лісове господарство» у встановленому порядку відбувалось ряд вилучень земель, які в подальшому надавались безоплатно у власність громадянам та продавались на земельних аукціонах. Сам по собі Державний акт на право постійного користувння землею серії ІІ-ІФ №002721 від 10.11.2001 не є підтвердженням належності всієї земельної ділянки лісгоспу, оскільки межі земельної ділянки не встановлювались та не вносились до Державного земельного кадастру.

Представник сільської ради зазначив, що доказів накладення між собою земельних ділянок відповідача та ДП «Ворохтянське лісове господарство» або іншого порушення прав позивача з вини сільської ради не надано. Прокурором з 2015 року не доведено факт знаходження спірної земельної ділянки на землях ДП «Ворохтянське лісове господарство».

На думку апелянта, в постанові Галицького районного суду від 04 березня 2015 року в кримінальній справі №1-6/2011 не встановлено жодних обставин незаконного отримання земельної ділянки відповідачкою, оскільки це не було предметом доказування у кримінальній справі. Прокурором не доведено, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка є однією з тих, про яку вказується у цій постанові. Не є доказом зазначеної обставини також поданий з порушенням процесуальних строків лист ДП «Карпатигеодезкартографія».

Вказує, що в оскаржуваному рішенні з порушенням принципу диспозитивності вирішено повернути земельну ділянку Державному агентству лісових ресурсів України, що не було предметом заявлених позовних вимог прокуратури. Так, прокурор у поданій заяві про зміну предмету позову просив витребувати спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння у власність держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

За наведених обставин представник Поляницької сільської ради просив апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Вважає необгрунтованими доводи апелянта щодо відсутності у прокурора правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом в інтересах Державного агенства лісових ресурсів. Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться на праві постійного користування у ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке перебуває у сфері управління Державного агенства лісових ресурсів України, прокурором при зверненні до суду визначено двох позивачів. Питання правомірності звернення прокурора до суду в інтересах Держлісагенства підтверджено у 15 аналогічних справах протягом 2022-2023 років, що було відображено у відповідних постановах Верховного Суду.

Також, на думку прокурора, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо правомірності розпорядження виконкомом Поляницької сільської ради спірною земельною ділянкою. Так, Ворохтянському державному лісогосподарському господарству у 2001 році передано у постійне користування земельну ділянку державної форми власності. Поняття комунальної власності з`явилось у чинному Земельному Кодексі у 2002 році. Підстав для передачі земель державної власності, які перебували у користуванні лісгоспу, у комунальну власність Поляницької сільської ради не було. Крім того, земельні ділянки Поляницької сільської ради в натурі не встановлено, право власності на збільшену площу не зареєстровано. У рішенні Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27 серпня 2002 року та №493-18/2008 року про збільшення площі населеного пункту Поляниця немає посилань щодо вилучення чи передачі земель, що перебувають у користуванні лісгоспу.

Також прокурор посилається на те, що не відповідають дійсності посилання відповідача на не доведення факту перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні Ворохтянського ДЛГ, оскільки про це зазначено у постанові Галицького районного суду від 04 березня 2015 року, яка перебуває в законній силі. Щодо ділянки ОСОБА_1 відсутні будь-які рішення про їх попереднє вилучення в лісгоспу, а рішення про надання їй земельної ділянки у власність підроблене.

Доводи апелянта про те, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, прокурор вважає надуманими, оскільки ним в усній формі уточнено позовні вимоги в частині витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

В судове засідання ОСОБА_1 , представники Поляницької сільської ради та ДП «Ворохтянське лісове господарство» не з`явились. Враховуючи їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів згідно статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановила.

В засіданні апеляційного суду прокурор доводи апеляційної скарги заперечив, пославшись на законність та обгрутнованість ухваленого рішення.

Рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки. В іншій частині рішення не оскаржено, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд вважав, що відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України наявні правові підстави витребування від ОСОБА_1 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута у порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Поляницької сільської ради, що не мала права відчужувати цю ділянку. При цьому зазначив, що у даній справі повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісового фонду.

Суд зазначив, що враховуючи поведінку ОСОБА_1 та небажання брати участь у судових засіданнях, в останньої відсутній інтерес у збереженні спірної земельної ділянки у власності та що витребування у неї земельної ділянки не становитиме надмірний тягар. Відтак, суд прийшов до висновку, що витребування спірної земельної ділянки не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном. Крім того, відсутня інформація про наявність на спірній земельній ділянці житлової забудови чи іншого нерухомого майна.

Суд не вбачав підстав для вирішення питання стосовно застосування приписів про позовну давність до вимог, заявлених до ОСОБА_1 , оскільки таке клопотання остання не заявляла.

З вказаними висновками колегія суддів погоджується.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства (переіменованого у 2006 році на ДП «Ворохтянське лісове господарство») перебували землі для ведення лісового господарства, площею 4358,5 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради № 3 від 11.01.2001 (а.с. 28-30 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 12.08.2003 № 33 ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Поляниця, площею 0,1000 га (а.с. 23 т.1).

12.09.2003 на підставі вищезазначеного рішення відповідачка отримала Державний акт серії ІФ № 091808 на право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер № 220020068 (а.с. 21-22 т.1).

У листі Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державного комітету природних ресурсів України від 01.10.2004 №464 зазначено, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, яка надана безоплатно у приватну власність відповідачці ОСОБА_1 , розташована у кв. АДРЕСА_1 (а.с. 126-129 т.1).

23.03.2004 слідчим з ОВС прокуратури Івано-Франківської області Балитою Р.І. порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У постанові зазначено, що службові особи Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, всупереч Генерального плану забудови с. Поляниця, в порушення вимог законодавства, протягом 2002-2003 років без розгляду на сесіях Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, незаконно вилучили із власності Ворохтянського держлісгоспу 40,69 га земель лісового фонду без згоди державних органів лісового господарства, незаконно змінили їх цільове призначення, перевівши із земельних угідь лісового фонду в землі житлової та громадської забудови, та безоплатно надали їх у приватну власність 160 громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків. Внаслідок вищевказаних дій незаконно вилучено 40, 69 га земельних угідь лісового фонду, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам (а.с.168 т.1).

Відповідно до Висновку комісійної судово-земельної експертизи від 11.03.2005, проведеної у рамках вказаної кримінальної справи, відповідні рішення виконкому чи сесії сільської ради про вилучення окремих земельних ділянок лісового фонду, які фактично роздані громадянам у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків, у тому числі у кв. АДРЕСА_1 , де розташована земельна ділянка відповідачки ОСОБА_1 відсутні (а.с. 130-137 т.1).

Постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 року звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності сільського голову с. Поляниця ОСОБА_3 , інженера-землевпорядника ОСОБА_2 , начальника Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_4 .

Цивільний позов ДП «Ворохтянське лісове господарство» про стягнення завданих збитків залишено без розгляду (а.с. 10-20 т.1).

В процесі судового розгляду по даній кримінальній справі №1-6/2011 встановлено, що всупереч вимог Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, генерального плану забудови с. Поляниця, затвердженого рішенням сесії сільської ради від 30.01.2001, «Правил забудови населених пунктів області» від 12.11.2002, Закону України «Про планування та забудову територій», інженер-землевпорядник ОСОБА_2 та сільський голова ОСОБА_3 за погодженням з начальником управління земельних ресурсів ОСОБА_4 склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи - рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 4 від 14.02.2002, № 32 від 12.09.2002, № 36 від 10.10.2002, № 40 від 15.11.2002, № 6 від 13.02.2003, № 27 від 10.07.2003 «Про вилучення земельних ділянок» Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови. (а.с.164 т.2)

Упродовж 2002-2003 років сільський голова ОСОБА_3 , інженер-землевпорядник ОСОБА_2 , начальник Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_4 , крім цього, незаконно надали у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків 5, 452 га земель державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, рішення про вилучення яких не приймались, у результаті чого незаконно вилучено з державної власності 5,452 га земель державного лісового фонду вартістю 497767,60 грн., а також завдано збитки від незаконного вилучення деревних та чагарникових насаджень на суму 133591,49 грн. та від несплати втрат лісогосподарського виробництва на суму 281200,00 грн., а всього заподіяно збитків охоронюваним законом державним інтересам на суму 912559,09 грн. та спричинено тяжкі наслідки.

У переліку осіб, яким передано земельні ділянки лісового фонду, зазначено в тому числі ОСОБА_1 , яка отримала 0,10 га.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 167, частиною першою статті 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За змістом положень частин першої та четвертої статті 56 ЦПК України, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель, зокрема, це землі лісогосподарського призначення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.

Згідно ст.ст. 55, 56 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до земель лісового фонду належали землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Землі лісового фонду могли перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За змістом положень статті 20 ЗК України (у діючій на той час редакції) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 7 ЗК України 1990 року у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 118 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, було визначено чіткий порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч. 6-10 вказаної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування.

Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Статтею 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначалися наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. А саме, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Статтями 154, 155 ЗК України передбачалася відповідальність органів місцевого самоврядування за порушення права власності на землю, за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом положень статті 388 ЦК України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Суд першої інстанції, врахувавши вказані норми законодавства, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку, що надання у приватну власність спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_1 здійснено з порушенням вимог законодавства.

Документи, які б у своїй сукупності свідчили про надання у приватну власність відповідачці спірної земельної ділянки з дотриманням процедури, визначеної законодавством, у матеріалах справи відсутні.

Так, листом Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державного комітету природних ресурсів України від 01.10.2004 №464 земельна ділянки, площею 0,1000 га, яка надана безоплатно у приватну власність відповідачці ОСОБА_1 , розташована у кв. АДРЕСА_1 . Рішення виконкому чи сесії сільської ради про вилучення земельної ділянки лісового фонду у кв. АДРЕСА_1 відсутні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що ОСОБА_1 відноситься до переліку громадян, яким земельна ділянка надана у приватну власність із земель лісового фонду, що перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, без прийняття рішення про вилучення її у встановленому законодавством порядку. Вилучення та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки у передбаченому законом порядку не здійснювалася, як і її передача органом місцевого самоврядування у приватну власність відповідачці.

Доказів дотримання вимог законодавства при вилученні спірної земельної ділянки у постійного користувача і передачі її у приватну власність відповідачами не надано.

Крім того, колегія суддів зауважує, що рішенням органу місцевого самоврядування згідно ч. 5 ст. 7 ЗК України 1990 року із земель, що перебувають у державній власності, передано у постійне користування землю для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємством.

Отже, вилучення спірної земельної ділянки з лісового фонду відбулося з порушенням вимог законодавства, і держава не розпорядилася спірною земельною ділянкою у передбачений законом спосіб земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 вказано, що: «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волі, внаслідок злочинних дій.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що на підставі ч.3 статті 388 ЦК України є правові підстави витребування від ОСОБА_1 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею.

Крім того, очевидно, що у ОСОБА_1 відсутній інтерес у збереженні спірної земельної ділянки у власності, тому витребування у неї земельної ділянки не становитиме для неї надмірний тягар. Вказане, зокрема, підтверджується її неучастю в розгляді справи та відсутністю її апеляційної скарги на оскаржуване рішення.

Доводи апеляційної скарги пропомилковість висновку суду, що спірна земельна ділянка входить в землі, які були з порушенням закону вилучені з лісового фонду, ні на чому не ґрунтуються, адже інформація, викладена в листі ДП «Карпатгеодезкартографія» та постанові Галицького районного суду, не дозволяє встановити факт знаходження спірної земельної ділянки на землях лісгоспу, зводяться до припущень та сумнівів, які також спростовані матеріалами кримінальної справи, в рамках якої і встановлені усі обставини порушення закону при вилученні земель, які включають і спірну земельну ділянку.

Посилання Поляницької сільської ради в апеляційній скарзі, на те що площа земель населеного пункту с.Поляниця, які перебувають в постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства збільшувалася, і що це слідує з рішення Івано-Франківської обласної ради, тому належна відповідачу земельна ділянка знаходиться в межах с. Поляниця і у ради було право на розпорядження нею, не підтверджене будь-якими доказами.

Колегія суддів констатує, що таке рішення не вказує на вилучення чи передачу земель, що перебувають у користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство», третім особам (у тому числі Поляницькій сільській раді), а зміна площі населеного пункту с.Поляниця жодним чином не вплинула на право постійного користування землею ДП «Ворохтянське лісове господарство», оскільки відомості про надання згоди належного землекористувача відсутні, які і зміна таким рішенням цільового призначення земельної ділянки.

Посилання Поляницької сільської ради на те, що позивач не заявляв клопотання про зміну предмету позову і повернення земельної ділянки у власність Державного агентства лісових ресурсів України, висновків суду не спростовують. Адже судом першої інстанції витребувано спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння у власність держави, а Державне агентство лісових ресурсів України згідно частини 1 статті 170 ЦК України здійснює державне управління територіями в лісах підприємств, що належать до сфери його управління, у тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

ДП «Ворохтянське лісове господарство» створено з метою ведення лісового господарства; охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству.

Виконання зазначених функцій лісогосподарським підприємством спрямоване на реалізацію повноважень центрального органу виконавчої влади - Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває вказане підприємство.

У цьому випадку незаконне вилучення земельної ділянки порушує інтереси держави як безпосередньо - шляхом позбавлення держави права на належну їй власність так і утрудненням чи унеможливленням виконання державою обов`язків, які у свою чергу реалізуються відповідними органами виконавчої влади зокрема Державним агентством лісових ресурсів України та його структурними підрозділами на місцях, в тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Оскільки спірна земельна ділянка перебуває на праві постійного користування ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке у свою чергу перебуває у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України, прокурором при зверненні до суду правильно визначено в якості позивача Державне агентство лісових ресурсів України.

Тому необґрунтованими є доводи Поляницької сільської ради, щодо відсутності у прокурора правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом та вирішувати його вимоги в інтересах Державного агентства лісових ресурсів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду по суті спору, зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника щодо їх оцінки та містять посилання на факти, які були предметом дослідження суду.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Поляницької сільської ради залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 27 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.