Справа № 461/643/23 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/677/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Романюк Марини Валеріївни на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року у складі судді Зубачик Н.Б. в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сіленко Лілії Сергіївни, -

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з скаргою, в якій просила суд визнати незаконними дії державного виконавця Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сіленко Лілії Сергіївни щодо арешту коштів боржника та накладення арешту на рахунки № НОМЕР_1 (рахунок використовується для зарахування соціальних виплат); № НОМЕР_2 (рахунок використовується для зарахування пенсійних виплат); № НОМЕР_3 (рахунок використовується для зарахування заробітної плати), а також просила суд визнати протиправною та скасувати постанову від 29.11.2022 про арешт коштів боржника, виконавче провадження №63515077 за виконавчим листом №461/1472/20 від 10.09.2020, виданого Галицьким районним судом м. Львова, боржник: ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Ідея Банк» в частині накладення арешту на рахунки № НОМЕР_1 (рахунок використовується для зарахування соціальних виплат) № НОМЕР_2 (рахунок використовується для зарахування пенсійних виплат); № НОМЕР_3 (рахунок використовується для зарахування заробітної плати).

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сіленко Лілії Сергіївни відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржила адвокат Романюк М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вважає, що при постановленні ухвали судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що банк на виконання вимог ч.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено статус коштів і рахунків, належних ОСОБА_1 . Зокрема, із наданої відповіді АТ «Ощадбанк» вбачається, що банком накладені арешти на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 : №№ НОМЕР_1 (рахунок використовується для зарахування соціальних виплат) № НОМЕР_2 (рахунок використовується для зарахування пенсійних виплат); № НОМЕР_3 (рахунок використовується для зарахування заробітної плати), які законодавчо віднесені до коштів на які може бути звернено стягнення лише у встановлених ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмірах, а саме із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином 50%, за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом -20%.

Відтак, будучи обізнаною про статус коштів і рахунків, із врахуванням положень ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець Сіленко Л.С. не мала права виносити постанову про арешт всіх грошових коштів на вказаних рахунках.

Зауважує, що порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №515/5, у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч.3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження). При цьому, відповідно до п. 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (п.4 розділу Х Інструкції).

Зазначає, що у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що накладення арешту на усі грошові кошти із заробітної плати боржника, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому виключно для виплати зарплати, є неправомірними.

З огляду викладене, просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

11 квітня 2023 року від Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому начальник відділу Н.Гресь зазначила, що саме банківська установа зобов`язана повідомити державного виконавця про цільове використання рахунку та повернути постанову державного виконавця про арешт коштів боржника без виконання, згідно п.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника постановлена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», відтак скарга на дії державного виконавця є необґрунтованою.

26 квітня 2023 року від Акціонерного товариства «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник банку висловив заперечення з приводу доводів апеляційної скарги. Вважає оскаржувану ухвалу законною та такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Зауважує, що банк не визнав рахунки та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Жодних повідомлень від АТ «Ощадбанк», що це рахунок із спеціальним режимом використання в матеріалах справи не міститься. В даному випадку дії державного виконавця з накладення арешту на поточні рахунки боржника в АТ «Ощадбанк» є підставними та відповідають вимогам закону, а скаржником не доведено, що це рахунки зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Учасники справи будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявником вимог щодо неправомірності дій державного виконавця, оскільки рахунки, які відкриті на ім`я ОСОБА_1 не є рахунками із спеціальним режимом використання.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що державним виконавцем Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сіленко Л.С. відкрито виконавче провадження №63515077 з виконання виконавчого листа №461/1472/20, виданого 10 вересня 2020 року Галицьким районний судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» коштів у розмірі 132 017,38 грн. (а.с.8-9).

У межах виконавчого провадження № 63515077 державним виконавцем 29.11.2022 винесено постанову про арешт коштів боржника, яким накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с.18-19).

Як вбачається з відповіді державного виконавця Сіленко Л.С. від 20.01.2023, банком накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), а саме: № НОМЕР_1 (рахунок використовується для зарахування соціальних виплат); № НОМЕР_2 (рахунок використовується для зарахування пенсійних виплат); № НОМЕР_3 (рахунок використовується для зарахування заробітної плати).

Боржник ОСОБА_1 працює у Філії тролейбусного ремонтно- експлуатаційного депо №1 на посаді водія тролейбуса та отримує заробітну плату, що зараховується на рахунок НОМЕР_3 , що підтверджується копією довідки про доходи №05 від 06 лютого 2023 року (а.с.89-90).

Крім цього, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Голосіївський район) та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 та довідкою про доходи №6244 2626 5450 1244 від 05.01.2023 (а.с.91-92).

Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту, ОСОБА_1 покликалась на те, що арешт накладено на рахунки, які призначені для виплати заробітної плати та пенсії, що унеможливлює своєчасне отримання таких коштів, які є джерелом існування заявника та її дитини.

Апеляційний суд перевіряючи доводи скарги виходить з такого.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а цивільним - процесуальним кодексом України визначено ознаки обов`язковості судових рішень.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»(ст. 1, ч. 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Абзацом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно із абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У пункті 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів.

З матеріалів справи встановлено, що рахунки боржника відкриті в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (використовується для зарахування в тому числі соціальних виплат); № НОМЕР_2 (використовується для зарахування в тому числі пенсійних виплат); № НОМЕР_3 (використовується для зарахування в тому числі заробітної плати).

Однак банк, приймаючи постанову до виконання, не визначив статус коштів та рахунку на якому вони знаходяться, як рахунок із спеціальним режимом використання і не повідомляв виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не повернув його постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/361/19.

Зазначене свідчить про те, що банк приймаючи до виконання постанову від 29.11.2022 про арешт коштів у виконавчому провадженні №63515077 не визнав ці рахунки та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Зазначені вище рахунки, які є відкритими в тому числі для зарахування заробітної плати, пенсії, чи соцвиплат ОСОБА_1 , за умовами банківського обслуговування, є звичайним поточними рахунками. Тобто, це рахунки фізичної особи для власних потреб, на нього можуть зараховуватися будь-які кошти, а не тільки кошти цільового призначення (зарплата, пенсія чи соцвиплати). Це регламентується Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів від 12.11.2003 № 492.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі дії державного виконавця відповідають положенням статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав боржника на отримання заробітної плати не заслуговують на увагу, оскільки за її бажанням вона може отримати заробітну плату готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на зазначену ним адресу.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 756/1927/16-ц.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 не надала доказів відрахування з її заробітної плати, отриманої у Філії тролейбусного ремонтно- експлуатаційного депо №1 КП Київпастранс, частини доходу на погашення заборгованості у виконавчому провадженні, як і не надала суду доказів, що нарахунки клієнта надходить виключно заробітна плата, пенсія, соціальні виплати.

Посилання апелянта на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 де вказано, що накладення арешту на усі грошові кошти із заробітної плати боржника, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому виключно для виплати зарплати, є неправомірними, колегія суддів не може брати до уваги, оскільки ґрунтується на інших обставинах справи.

Таким чином, приймаючи постанову про накладення арешту, державний виконавець Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сіленко Лілії Сергіївни діяла в межах повноважень, передбачених Законом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 372, 374,375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романюк Марини Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2023 року.

Головуючий А. В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк