КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6963/23 Головуючий у 1 інстанції: Скрипник О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Крижанівської Г.В.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Трембіча Андрія Ярославовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення з ним місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також ОСОБА_1 подав суду заяву про забезпечення його позову. Просив встановити, що тимчасово до вирішення спору по суті малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен проживати почергово по одному тижню з кожним з батьків: один тиждень із матір`ю ОСОБА_2 , наступний - з батьком ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожен другий понеділок о 09.00 год. за місце тимчасового проживання ОСОБА_3 у м. Варшава. Послався на те, що відповідачка ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, викрала дитину і переховує її у невідомому місці в Республіці Польща.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявуОСОБА_1 про забезпечення позову. Посилається на порушенням норм процесуального права і вважає, що суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду у аналогічних справах, та того, що установлення тимчасового порядку спілкування з дитиною як спосіб забезпечення позову про визначення місця проживання дитини з батьком цілком відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи та інтересам дитини.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що визначені заявником заходи забезпечення позову не відповідають предмету спору, а вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення графіка зустрічей із дитиною, по суті вирішує спір, який має ініціюватися окремо. Законом передбачена можливість встановлення графіку зустрічей із дитиною у позасудовому порядку шляхом звернення до органу опіки та піклування, перед чим орган опіки та піклування має вчинити цілий ряд дій.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 -1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

В постановах від 04 квітня 2018 року у справі №344/16653/16-ц , від 25 листопада 2020 року у справі №760/15413/19, від 02 листопада 2022 року в справі № 686/8535/20, Верховний Суд вказав про можливість забезпечення позову про визначення місця проживання дитини шляхом установленняпорядку спілкування позивача із дитиною на час вирішення спору. Такий захід забезпечення позову має тимчасовий характер та не стосується усунення перешкод спілкування з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

Разом з тим порушуючи питання про забезпечення позову ОСОБА_1 просив установити не графік його спілкування з дитиною, а почерговість проживання дитини з батьків, що не відповідає меті забезпечення позову.

Також з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану за спільним рішенням сторін ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали у Польщу, отримали тим тимчасовий прихисток і проживають у м. Варшава. Відтак, в даному випадку забезпечення позову ОСОБА_1 у спосіб, який він просить, є неможливим.

Колегія суддів враховує доводи представника відповдіачки ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів підтвердження свого місця проживання у м.Варшава. Позивачка ОСОБА_2 побоюється, що ОСОБА_1 може використати можливість забезпечення позову для того щоб відібрати у неї дитину. 17 січня 2023 року ОСОБА_1 разом із своїми батьками здійснив на ОСОБА_2 напад, запхав її в автомобіль та всупереч її волі привіз до квартири АДРЕСА_1 , де в подальшому їх віднайшла поліція. Відповідно до постанови районної прокуратури Варшава-Мокотув у Варшаві від 15 березня 2023 року до ОСОБА_1 вжитий запобіжний захід у вигляд і тримання під вартою, який пізніше змінений на нагляд поліції, а також заборонено будь-яким чином контактувати з потерпілою ОСОБА_2 , наближатися до неї на відстань менше 10 метрів. До відзиву на апеляційну скаргу представником ОСОБА_2 було надано копію вказаної постанови.

Відтак, колегія суддів критично ставиться до доводів ОСОБА_1 , що відповідачка ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, викрала її та переховує її у невідомому місці в Республіці Польща.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Трембіча Андрія Ярославовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Крижанівська Г.В.