Справа № 308/1837/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , та

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про припинення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення права користування житловим приміщенням.

Після відкриття провадження у справі судом встановлено, що заява підлягає залишенню без руху, як така, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 3 ст. 83 ЦПК України).

Як вбачається з доданого до позову свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.02.2007 серії НОМЕР_4 , тип об`єкта: квартира, адреса об`єкта: АДРЕСА_2 , власниками квртири є ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , форма власності: приватна спільна сумісна.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину НСВ № 659659 від 29 вересня 2022 року, ОСОБА_1 є спадкоємицею за померлим чоловіком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво: право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 . Спадкова справа № 58/2022, зареєстровано в реєстрі за № 1766. Приватний нотаріус І.С. Гецянин.

Відповідачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обгрунтовуючи вимоги позову позивачі вказують, що останній не проживає у житловому приміщенні близько 16 років, оскільки в 2007 році виїхав до Угорської Республіки, але факт його реєстрації у квартирі створює для позивачів перешкоди у користуванні житлом та порушує їх права як власників, оскільки, відповідач не бере участь в утриманні житла, комунальні платежі не сплачує, добровільно знятись з реєстрації відмовляється та не є членом сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проте, вказана позовна заява містять наступні недоліки:

- відсутні докази того, що відповідач не проживає у зареєстрованому житлі з власної волі;

- відсутні докази, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачам користуватись чи розпоряджатись власним майном;

- відповідач відмовляється самостійно знятись з реєстрації місця проживання в добровільному порядку (в тому числі відсутні докази з таким проханням до відповідача з боку позивачів);

- відсутня інформація щодо підтвердження виїзду відповідача з території України, як зазначено у позовній заяві, зокрема, про перетин відповідачем державного кордону України.

- відсутні будь-які обґрунтування стосовно відсутності ступеню спорідненості позивачів з відповідачем, хоча зі змісту документів наданих на підтвердження викладених у позов обставин, така спорідненість можлива;

- не зазначено обставин, за яких ОСОБА_3 був зареєстрований за вказаною у позові адресою.

Так, за змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказав, що, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

У постанові Верховного Суду (далі - ВС) від 09.10.2019 у справі № 615/1636/17 зазначено, що виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР, можна дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок про застосування норм права міститься у постанові ВСУ від 16.11.2016 року в справі № 6-709цс16.

Всупереч зазначеному, із змісту позовної заяви не зрозумілий статусу відповідача - чи є він членом сім`ї, чи був раніше членом сім`ї, чи ніколи таким не був.

Крім того, обираючи такий спосіб захисту порушеного права, позивач не звернув увагу на діючі зміни у чинному законодавстві, яке регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні. З врахуванням цих змін на момент звернення з цим позовом до суду не надав відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору у спосіб, визначений вищевказаним законом.

Так, 01 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон), яким встановлено порядок зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування).

Статтею 18 Закону передбачено здійснення зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), зокрема, і за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Стосовно дитини віком до 14 років подається також свідоцтво про народження.

Заява, передбачена п. 1 ч. 1 зазначеної статті, може подаватися в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До заяви, що подається в електронній формі, документи не додаються.

Пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону визначено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом.

Також, слід зауважити, що втратила чинність ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де були закріплені положення, що лише рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації.

Наведене дає підстави для висновку про те, що починаючи з 01 грудня 2021 року унормований досудовий порядок врегулювання спору, за вирішенням якого позивач звертається до суду.

Наразі позивачами до поданої позовної заяви, враховуючи наведені у ній обґрунтування та обраний спосіб захисту, не надано доказів неможливості зняття відповідача із зареєстрованого місця проживання шляхом звернення з відповідною заявою до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, що стало можливим з 01 грудня 2021 року.

Суддя звертає увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивачі має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначає підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175,185, 258 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про припинення права користування житловим приміщенням - залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, інакше заяву вважати неподаною і повернути позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.І. Зарева