ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7901/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Гусак О.С., вивчивши матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Апейрон Інвест" до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Зручні технології", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та витребування з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Апейрон Інвест" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ТОВ "Зручні технології", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та витребування з чужого незаконного володіння.

Вивчивши матеріали позовної заяви встановлено, що у поданому до суду в порядку цивільного судочинства позові ТОВ "Апейрон Інвест" просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 вересня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстровим № 2940;

- витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю "Зручні технології" із чужого незаконного володіння на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Апейрон Інвест" нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5 811, 10 (п`ять тисяч вісімсот одинадцять цілих та десять сотих) кв. м;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54245283 від 24 вересня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності/довірчої власності: 38352464) за ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54268854 від 25 вересня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності/довірчої власності: 38374524) за ТОВ «Зручні технології»;

- визнати припиненими будь-які речові права ОСОБА_1 та ТОВ «Зручні технології» на спірне нерухоме майно;

- скасувати державну реєстрацію будь-яких речових прав ОСОБА_1 та ТОВ «Зручні технології» на спірне нерухоме майно.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції розгалужена. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесено до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору стосовно такого майна або майнових прав, коли цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді та переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по?перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Положеннями частини першої статті 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Обґрунтовуючи підвідомчість справи суду загальної юрисдикції ТОВ "Апейрон Інвест", посилаючись на ч. 1 ст. 188 ЦПК України, зазначає про те, що в одній позовній заяві можуть бути об`єднано декілька вимог пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

При цьому позивач, зазначаючи про те, що справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, посилається на постанову Верховного Суду від 23 листопада 2021 року (справа № 641/5523/19), у якій Велика Палата дійшла висновку про те, справа повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки що вирішення спору за правилами господарського судочинства в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності ТДВ «Ж» на спірні нежитлові приміщення та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за цим товариством, висунутих до ТДВ «Ж», а за правилами цивільного судочинства в частині позовної вимоги до ТДВ «Ж» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень порушуватиме принцип повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

У позовній заяві ТОВ "Апейрон Інвест" зазначає, що спір в цілому не стосується господарських відносин між сторонами в розумінні статті 3 ГК України до суб`єктного складу включено позивача фізичну особу ОСОБА_1 .

Разом з тим, із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем юридичною особою заявлено вимоги до фізичною особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору укладеного між юридичною та фізичною особою з підстав передбачених ст. 216 ЦК України, який є негаторним позовом, та які за суб`єктним складом можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства, та віндикаційний позов, заявлений з підстав передбачених ст. 388 ЦК України, до юридичної особи ТОВ "Зручні технології", про витребування майна з чужого незаконного володіння, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Однак, одночасне пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (позову власника, позбавленого володіння майном, про витребування майна від його володільця) та негаторного позову про визнання правочину недійсним, тобто одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України, є помилкови, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723цс16 та від 30 листопада 2016 року у справі № 6-2069цс16, які в подальшому застосовувались Верховним Судом.

Таким чином, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем юридичною особою подано негаторний позов до фізичної особи, який за суб`єктний складом підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та віндикаційний позов юридичної особи до юридичної особи, який підлягає розгляду в поряду господарського судочинства.

Враховуючи підстави позову, вимоги заявлені позивачем ТОВ "Апейрон Інвест" саме юридичною особою до ТОВ "Зручні технології" не є похідними вимогами від позовних вимог заявлених позивачем до фізичної особи, підстави цих вимог є різними.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, на момент пред`явлення позову ОСОБА_1 є засновником ТОВ "Зручні технології", майно, яке просить витребувати позивач не належить фізичній особі ОСОБА_1 , а перебуває у власності юридичної особи ТОВ "Зручні технології".

Предметом позовних вимог заявлених ТОВ "Апейрон Інвест" до ТОВ "Зручні технології" є майно юридичної особи, зареєстроване за ТОВ "Зручні технології", яке позивач просить витребувати. Отже спір виник щодо майна між двома юридичними особами, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Заявляючи вимогу про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54245283 від 24 вересня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності/довірчої власності: 38352464) за ОСОБА_1 та визнання припиненим будь-яких речових прав за ОСОБА_1 позивач у своїй же позовній заяві зазначає, що ОСОБА_2 як фізична особа не є вже власником вказаних прав.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку що власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише у разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою.

Тобто, на момент подачі позову фізична особа ОСОБА_1 не є власником спірного майна.

Крім того, позивач, як юридична особа оспорює порядок набуття корпоративних прав засновником ТОВ "Зручні технології"ОСОБА_1 , що також віднесено до юрисдикції господарського судочинства.

Таким чином, підстави та предмет позову, вказані у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2021 року (справа № 641/5523/19), на яку позивач посилається, при визначенні підвідомчості спору є іншими, у порівняні із вимогами, які позивач заявляє у цьому позові.

Враховуючи наведене, підстав для застосування висновків Великої Палати, які викладені у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2021 року (справа № 641/5523/19), суд не вбачає.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Частиною 4 статті 188 ЦПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки ТОВ "Апейрон Інвест"у позовній заяві заявлено два фактично взаємовиключні віндикаційний та негаторний позови, які підлягають розгляду у порядку різного судочинства, то суд дійшов висновку, що така позовна заява підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 185, 188, 260 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Апейрон Інвест" до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Зручні технології", треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та витребування з чужого незаконного володіння, повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Гусак О.С.