КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 760/3537/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6662/2023Головуючий у суді першої інстанції - Митрофанова А.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Головачов Я.В., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання видати ордер,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського», в якому просили визнати за позивачами право користування квартирою АДРЕСА_1 ;

зобов`язати НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» видати позивачам ордер на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 25.05.1978 позивачі проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач ОСОБА_1 отримала право на проживання у вказаній квартирі на підставі обмінного ордеру № 1214, виданого 18.03.1978 Бюро з обміну жилих приміщень Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих. Квартира АДРЕСА_3 у 1978 року була комунальною квартирою, в якій позивач ОСОБА_1 спочатку займала лише 1 кімнату, площею 20 кв.м, а вже у 1997 році - 3 кімнати, площею 67,7 кв.м. Вказаний будинок мав пічне опалення. На момент вселення квартира мала адресу: АДРЕСА_4 , а з 06.05.1985 - АДРЕСА_1 перейменовано у АДРЕСА_1. Вказує, що майже всі корпуси КПІ ім. Ігоря Сікорського мають номер 37, але корпусу 1 у подальшому було присвоєно літеру «З» замість цифри «1».

Починаючи з 2007 року позивачі звертались із заявами про отримання ордеру до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та відповідача, але останній відмовив у видачі ордеру на займані приміщення, оскільки планувалось проведення ремонтно-реставраційних робіт у будинку АДРЕСА_5 , й комунальна квартира АДРЕСА_6 буде перепланована на дві окремі квартири. 08.08.2019 відповідачем прийнято розпорядження № 5/120а, щодо зміни нумерації квартир у житловому будинку по АДРЕСА_7 , на умовах інвестування з наступним введенням будинку та квартир в експлуатацію.

Позивачі вклали кошти у ремонтні роботи. Відповідачем було прийнято розпорядження щодо зміни нумерації квартир у зв`язку з переплануванням комунальної квартири АДРЕСА_6 та було присвоєно наступні номери ізольованим квартирам: квартира АДРЕСА_6 - площею 85,4 кв.м, у тому числі житловою площею 33,8 кв.м, квартира АДРЕСА_6 - площею 95,2 кв.м, у тому числі житловою площею 53,4 кв.м. Після закінчення ремонтних робіт будинок та квартири було введено в експлуатацію та позивачами було виготовлено новий технічний паспорт на займану ними квартиру АДРЕСА_6 . Позивачі зазначають, що проживають у спірній квартирі вже більше 30 років, це їхнє єдине житло, іншого житла не мають, утримують своє житло у належному стані, комунальні послуги оплачують своєчасно та у повному обсязі.

19.07.2021 позивачі звернулись до відповідача із заявою про надання документів на право користування квартирою (ордеру), але 05.08.2021 відповідач відмовив через відсутність підстав для видачі відповідного розпорядження.

Отже, вважають, що відповідач не визнає право позивачів на користування вищезазначеною квартирою та не бажає видати документ - ордер, що б підтверджував право позивачів на користування квартирою, у зв`язку з чим вони не можуть скористатись своїм правом на приватизацію квартири, в якій проживають більше 30 років, з огляду на що змушені звернутись до суду (а.с. 1-8).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання видати ордер відмовлено (а.с. 132-135зв.).

В апеляційній скарзі, позивачі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказують, що відповідач не визнає право позивачів на користування новим об`єктом (після проведення реконструкції квартири із комунальної на ізольовану): ізольованою квартирою АДРЕСА_1 . При тому, що позивачі мали право на проживання та користування частиною комунальної квартири АДРЕСА_6 , але такий об`єкт нерухомого майна після проведеної реконструкції припинив своє існування, та наразі існує новий об`єкт нерухомого майна: ізольована квартира АДРЕСА_8 , право на проживання на яке не визнається відповідачем.

Окрім зазначеного, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про наявність між сторонами спору щодо приватизації спірної квартири. Станом на сьогодні між сторонами справи існує спір щодо права користування спірною квартирою.

Також, факт перебування апелянтів на квартирному обліку за місцем проживання як таких, що потребують поліпшення житлових умов, жодним чином не впливає на їх право на користування спірною квартирою, а отже суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо питання забезпечення позивачів житлом та видачі відповідного ордеру на інше житлове приміщення підлягає вирішенню відділом обліку та розподілу житлової площі Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с. 140-147).

01.05.2023 відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що не є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач жодним чином не оспорює право користування позивачами спірною квартирою, а також не чинить жодних перешкод позивачам щодо такого користування. Позивачі не надали доказів того, що відповідач оспорює право користування позивачами спірною квартирою, чинить перешкоди такого користування, не визнає право на проживання в спірній квартирі. Поданий відповідачем відзив не є таким доказом. Наведені у відзиві заперечення ґрунтуються на неможливості задоволення позовних вимог з урахуванням фактичних обставин справи. Крім того, відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Аналогічні положення закріплені у пункті 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які затверджено постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила № 470 від 11.12.1984). Тобто, відповідач навіть не уповноважений видавати ордери на жилі приміщення, що також вказує на неправильно обраний позивачами спосіб захисту (а.с. 173-175).

В судовому засіданні ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» - Казьмірова І.В. заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовом, суд першої інстанції виходив з того, що у межах розгляду даної справи позивачами не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки наявність обмінного ордеру та зміст позовної заяви свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо приватизації спірної квартири. Разом із тим, суду не надано доказів звернення позивачів до відповідного органу приватизації із відповідною заявою.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила своє прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_1 , та на підставі обмінного ордеру набула права користування кімнатою у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Ордером на квартиру АДРЕСА_9 на 1 кімнату площею 24,0 кв.м., виданий на ім`я ОСОБА_6 на 2 людини - ОСОБА_6 та ОСОБА_3

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 17.12.1992 у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області від 25.05.2022 (дані станом на 27.09.2018).

Зазначена квартира у 1978 році була комунальною квартирою, в якій позивач спочатку займала лише 1 кімнату, площею 20 кв.м., а з 1997 року - 3 кімнати, площею 67,7 кв.м.

Починаючи з 2007 року позивачі намагались отримати ордер на займане приміщення, для чого подавались відповідні заяви до Солом`янської РДА у м. Києві та до відповідача.

НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» своїм листом від 24.05.2007 за вих. № 254/311 відмовив ОСОБА_1 у видачі ордеру на займані приміщення, оскільки відповідачем планувалось проведення ремонтно-реставраційних робіт у буд. АДРЕСА_5 , й комунальна квартира АДРЕСА_6 мала бути перепланована на дві окремі квартири. Однак, ремонтні роботи не проводились.

В подальшому, станом на 2016 рік позивач вже займала житлову площу з 3х кімнат, що становило 114 кв.м у комунальній квартирі.

Рішенням Ради з житлових та соціально-побутових питань НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» від 01.07.2019 та Вченої ради КПІ ім. Ігоря Сікорського від 24.06.2019 була створена ініціативна група по проведенню перепланування та ремонту комунальних квартир у житловому буд. АДРЕСА_5 на умовах інвестування у встановленому законодавством порядку.

Розпорядженням першого проректора № 5/101 від 03.07.2019 ініціативна група отримала дозвіл на організацію перепланування квартир в ізольовані та проведення відповідних ремонтних робіт у житловому буд. АДРЕСА_5 на умовах інвестування з наступним введенням будинку та квартир в експлуатацію.

08.08.2019 відповідачем приймається розпорядження № 5/120а щодо зміни нумерації квартир у житловому будинку про АДРЕСА_7 у зв`язку з переплануванням комунальних квартир.

Пунктом 2 вказаного розпорядження передбачено, що у результаті перепланування комунальної квартири АДРЕСА_6 , присвоїно наступні номери ізольованим квартирам;

- квартира АДРЕСА_6 - площею 85,4 кв.м, у тому числі житловою площею 33,8 кв.м;

- квартира АДРЕСА_6 - площею 95,2 кв.м, у тому числі житловою площею 53,4 кв.м.

Після закінчення ремонтних робіт будинок та квартири було введено в експлуатацію. Позивачами було виготовлено новий технічних паспорт на займану ними квартиру АДРЕСА_6 .

Відповідно до копії технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 (замовник технічної інвентаризації або уповноважена ним особа НТУУ «КПІ ім. І.Сікорського»), який виготовлено 20.08.2019 БТІ ФОП « ОСОБА_7 », загальна площа квартири 85,4 кв.м., житлова (основна) 33,8 кв.м., допоміжна (підсобна) 51,6 кв.м.

Наказом Міністерства освіти і науки України № 185 від 13.02.2020 унесено зміни у додаток до наказу Міністерства освіти і науки України від 22.05.2017 № 734 «Про закріплення державного майна за Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського», та додатком до цього наказу є перелік нерухомого державного майна в тому числі і житлового будинку АДРЕСА_10 , що закріплений на праві господарського відання за Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського».

Листом НТУУ «КПІ ім. Ігоря Сікорського» ОСОБА_1. на її заяву від 19.07.2021 (вх. № Ц/ЗГ/0001/61/2021 від 19.07.2021) про надання ордеру на зайняті приміщення, було повідомлено, про неможливість її задоволення через відсутність підстав університету видавати відповідне розпорядження.

Порядок надання житла для постійного проживання з державного або комунального фонду, які інші питання житлового права, на теперішній час регламентуються Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК України), який є чинним на території України

Відповідно до частин 3, 4 статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ст. 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Згідно із частинами 1, 2 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Статтею 54 ЖК України передбачено, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Статтею 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила № 470 від 11.12.1984), встановлено, що ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.

Пунктом 69 Правил № 470 від 11.12.1984 встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Таким чином, саме ордер є документом, що підтверджує правомірність користування та проживання громадянина в житловому приміщенні.

Отже, ОСОБА_1 отримала право на проживання на 1 кімнату у комунальній квартирі на підставі Обмінного ордеру № 1214, виданого 18.03.1978 Бюро з обміну жилих приміщень Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих.

З 1997 року позивачі оплачували комунальні рахунки, що виставлялись відповідачем, виходячи з того, що вони займають три кімнати площею 67.7 кв.м. та включаючи місця загального користування. Однак, документів на підтвердження отримання дозволу на приєднання до однієї кімнати ще двох кімнат, якими, також, користується позивач, матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що оскільки позивачі вже проживають у реконструйованій квартирі, тому відсутні підстави для визнання за ними права користування спірною квартирою. Однак, зазначені висновки не ґрунтуються на належних доказах, оскільки матеріалами справи не підтверджено видачу позивачам ордеру на користування, спочатку іншими кімнатами у комунальній квартирі, а в подальшому, самостійною квартирою.

Також, помилковим є висновок суду про наявність спору щодо приватизації спірної квартири, оскільки у позивачів відсутні документи на підтвердження права користування новоствореною квартирою, і на ці обставини вони не посилаються як на підставу своїх вимог.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у спірній квартирі проживає вже понад 30 років, це їхнє єдине житло, іншого житла вони не мають, і проживали у даній квартирі, навіть, під час проведення реконструкції та ремонтних робіт.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартира (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, пункт 50; рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («KryvitskaandKryvitskyv.Ukraine») заява № 30856/03, пункт 41).

Пунктом 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що позивачі набули право користування кімнатою в комунальній квартирі АДРЕСА_1 на законних підставах, і таке їхнє право зберігається до цього часу, незалежно від того, що вказана квартира, в подальшому, перестала бути комунальною і реконструйована.

Відповідачем не подано доказів того, що в результаті реконструкції комунальної квартири право позивачів на користування площею підлягає зміні або скасуванню, тобто, правомірність їхнього проживання не ставилось відповідачем під сумнів.

Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , в якій зараз проживають позивачі, згідно вимог чинного законодавства, не може бути визнана комунальною (загальною), а тому, на думку апеляційного суду, право користування жилою площею в кімнаті, реконструйованої комунальної квартири АДРЕСА_1 перейшло в таке ж саме право щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Судом, також, взято до уваги і позиція представників відповідача, які протягом усього часу розгляду справи, хоча і не визнавали позовні вимоги в цій частині, але по суті і не заперечували проти наявності у позивачів права користування жилою площею в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» видати позивачам ордер на квартиру АДРЕСА_1 , то вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що згідно п. 58 Правил № 470 від 11.12.1984 жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

У даному випадку, Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація не залучена до участі у справі. Окрім того, згідно ст. 58 ЖК України ордер видається на вільне жиле приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що спір стосується визнання права користування жилою площею у квартирі, в якій позивачі постійно проживають. Тому вимоги про визнання права користування жилою площею та зобов`язання відповідного органу видати ордер на вселення у це приміщення є взаємовиключним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання видати ордер задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право користування жилою площею у квартирі АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Я.В. Головачов

Т.О. Невідома