Справа № 585/2242/23
Номер провадження 2/585/608/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

справа № 585/2242/23, провадження № 2/585/608/23

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Роменська міська рада Сумської області

розглянув в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу про визнання права власності за набувальною давністю .

Представник позивача Алфімов Віталій Віталійович, який діє на підставі довіреності від 15.09.2023 .

Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Роменської міської ради Сумської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 2006 року вона з дозволу ОСОБА_2 постійно проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент її вселення у будинок за вказаною адресою проживав лише ОСОБА_2 .

Факт правомірності вселення в указаний будинок також підтверджується договором дарування від 13.10.2006 за реєстр. №3212, згідно з яким ОСОБА_2 передав їй безоплатно у власність частку одноквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Вона, за свій рахунок поховала його. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2008 за реєстр. №2-560, виданим державним нотаріусом Роменської міської ДНК спадкоємицею 1/3 частки майна ОСОБА_2 є вона, ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке у вказаній частці видане свідоцтво складається з частки одноквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна видане не було.

З моменту вселення, тобто з 2006 року і по даний час вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, що знаходиться за указаною вище адресою, слідкує за ним, оплачує комунальні послуги, за весь час її проживання ніхто з родичів ОСОБА_2 не з`являвся та їй не відомо, чи є вони взагалі, вона продовжує відкрито та безперервно володіти житловим будинком більше 10 років.

За даними квартального комітету 1/3 частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_2 претензій щодо належної померлому частки до неї, ОСОБА_3 , в чиєму безперервному володінні знаходилося нерухоме майно, ніхто не заявляв.

Посилаючись на норми ч.1 ст. 344 ЦК України, висновки Палати Верховного Суду, викладені в п.п. 41-56 Постанови від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, ч.4 ст. 263 ЦПК України, висновки Верховного Суду, викладені у Постанові від 14.02.2018 у справі №357/1902/16-ц, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною власністю на 1/3 частку житлового будинку, загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач свою позицію щодо позову не висловив.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вказав, що ОСОБА_2 був чоловіком позивачки. Після його смерті претензій на вказане належне ОСОБА_2 майно, яким, починаючи з 2007 року, безперервно користується його довірителька, від будь-яких інших осіб не надходило, що підтверджується довідкою голови квартального комітету, долученою до матеріалів справи. Інформаційна довідка з Реєстру підтверджує, що право власності на інших осіб на вказане у позові нерухоме майно, не зареєстроване. Після смерті ОСОБА_2 вони не з`ясовували, чи були у нього попередні шлюби, чи мав він дітей, оскільки відповідно до витягу з реєстру речових прав право власності не зареєстроване більше ні за ким. Указані особи теоретично могли б бути, за умови їх наявності відповідачами, але даних про те, що хтось із них прийняв спадщину, немає. Тому звернулись з позовом до Роменської міської ради. Йому не відомо, чому нотаріусом видане свідоцтво лише на частину нерухомого майна, оскільки його довіритель похилого віку, про ці обставини вона нічого пояснити не може. Він не звертався до нотаріуса, щоб з`ясувати причину, чому Свідоцтво видане позивачці як єдиній спадкоємиці, лише на частку майна, а не на все майно яке залишилось після смерті ОСОБА_2 .

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

05 червня 2023 року позовна заява залишена без руху (а.с.20).

19 липня 2023 року подана заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с.23-24).

25 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначення підготовчого засідання (а.с.27).

18 серпня 2023 року підготовче засідання закрито. Справа призначена до розгляду по суті (а.с.36)

У судове засідання представник позивача надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутності та без участі позивача (а.с.53).

Від відповідача Андріяшівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності сільської ради (а.с.54 зворот).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Під час розгляду справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

На підставі договору дарування від 13.10.2006 ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) уклали договір, за яким дарувальник передає безоплатно у власність, а обдаровувана приймає як дарунок частку одноквартирного будинку за АДРЕСА_2 . Одноквартирний будинок, частка якого відчужується складається з трьох житлових кімнат. Відчужувана частка будинку належить дарувальнику на праві приватної власності та була отримана ним згідно свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації НГРЕГБ 18.11.1993. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І., та зареєстровано в реєстрі за №3212 (а.с.8).

Право власності за ОСОБА_1 на частку указаного нерухомого майна зареєстроване 30.10.2006 (а.с.9).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер 327176806 від 28.03.2023 щодо параметрів запиту: нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , «Відомості з Державного реєстру речових прав за вказаними параметрами запиту відсутні». « Відомості про об`єкт нерухомого майна: будинок одноквартирний, загальна площа 72,4 кв.м., житлова площа 35,9 кв.м, загальна вартість 51284». « Відомості про право власності. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 08.07.2008 за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , форма власності: приватна спільна часткова, частка власності 1/3. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, ВКО 002045 р.№2-560, 09.06.2008 Роменська міська ДНК, договір дарування, ВЕС 498687 р.№3212, 13.10.2006 ОСОБА_5 ». «Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 08.07.2008, ПІБ ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , форма власності приватна спільна часткова, частка власності 1/3» (а.с.7).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 28.09.2007 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ромни Сумської області у віці 76 років помер ОСОБА_2 (а.с.10).

У довідці голови квартального комітету від 03.12.2007 вказано, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 похоронила за свій рахунок (а.с.11). Суд не вважає цей доказ достатнім для підтвердження обставини здійснення поховального обряду виключно за кошти позивача, оскільки джерело, з якого голова кварткому встановила факт оплати виключно ОСОБА_1 вказаних витрат, у довідці, не зазначено. При цьому певні обставини повинні доводитись певними доказами, у даному випадку квитанціями, тощо, які суду надані не були.

09.06.2008 державним нотаріусом Роменської міської ДНК Колісник С.М. видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що приватним нотаріусом посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємицею 1/3 частки майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 являється його дружина ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке у вказаній частці видане свідоцтво, складається з: частки одноквартирного будинку дерев`яного, обкладеного цеглою-А, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 72, 4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_3 , під номером два на земельній ділянці Роменської міської ради. Зазначене спадкове майно належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Роменської НГРЕГБ 8.11.1993 та зареєстрованого в Роменському МБТІ в реєстровій книзі №9, 96, номер запису №869, 8856 (реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15392854. Також у свідоцтві вказано, що свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна не видано (а.с.12).

Вартість одноквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 станом на 14.04.2023 становить 279 000 грн. (а.с.14-16).

До матеріалів справи долучена довідка голови квартального комітету, в якій зазначено, що з 27.09.2007 і по даний час ОСОБА_1 відкрито, безперервно володіє нерухомим майном житловим будинком з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та несе витрати по його утриманню. За даними квартального комітету 1/3 частка житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться за указаною адресою, належить ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті претензій щодо належної померлому частки до ОСОБА_1 , в чиєму безперервному володінні знаходилось нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , ніхто не заявляв (а.с.13).

Суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки з тексту довідки вбачається, що в частині оплати за комунальні послуги та відсутності претензій з боку інших осіб, інформація видана на підставі тверджень самої позивачки, яка заінтересована в наслідках розгляду даної справи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що будинок за адресою АДРЕСА_2 знаходиться неподалік будинку, в якому вона проживає. Знайома з ОСОБА_1 протягом тривалого часу. Позивач постійно приходить до цього будинку, прибирає, квитанції за газопостачання, приходять на її ім`я позивачки, яка періодично ночує у будинку та протоплює. Померлий власник будинку ОСОБА_2 був чоловіком ОСОБА_1 , з яким вона проживала з 1989 року, а офіційний шлюб вони уклали пізніше.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила. що з позивачкою ОСОБА_1 разом працювали і спілкуються до цього часу. ОСОБА_1 стала проживати разом з ОСОБА_2 в будинку по АДРЕСА_4 . Шлюб вони уклали офіційно, коли саме, вона не пам`ятає. До одруження з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мав ще два попередні шлюби, від яких у нього є дві доньки. Помер ОСОБА_2 у 2007 році, діти на похорон не приїздили, чи повідомляли їм про смерть батька не знає. Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжила користуватись будинком по АДРЕСА_2 . Утримувала там кіз, приходила щодня., обробляла город.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що у дружніх стосунках з позивачкою близько 30 років. Зараз ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_3 на квартирі. Також була знайома з ОСОБА_2 , працювали разом і підтримували дружні стосунки. З позивачкою ОСОБА_2 проживав близько 16 років у будинку, який йому виділили як службове житло. До ОСОБА_1 у ОСОБА_2 було дві попередні дружини, які померли. Від цих шлюбів він мав двох доньок, одна з яких вже теж покійна. ОСОБА_2 помер у 2007 році, позивач здійснювала обряд поховання за свої кошти, відбувала поминальні обіди, поставила пам`ятник. Тепер ОСОБА_1 проживає у тому будинку, але вона свідок там не буває, знає зі слів позивачки.

З пояснень свідків встановлено, крім іншого, наявність у ОСОБА_2 спадкоємців, проте позивач не зазначила їх відповідачами як осіб, які можуть претендувати на спірне майно.

З досліджених вище письмових матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Норми права, застосовані судом:

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З роз`яснень, викладених в п.9 та п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №1-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18) для набуття права власності за набувальною давністю необхідна сукупність обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Набуття права власності за набувальною давністю є можливим лише за наявності усіх вказаних умов. Зокрема, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніви щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

За правилам ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Мотиви суду

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Обставини щодо сплати житлово-комунальних послуг, оброблення земельної ділянки, підтверджують факт відкритого користування домоволодіння.

Проте, сам по собі факт користування позивачем спірним домоволодінням не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 був ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

За життя, а саме 13.10.2006 ОСОБА_2 подарував позивачу ОСОБА_1 частину указаного будинку, що вбачається з відповідного Договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І. (а.с.8) та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.10.2006 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 успадкувала ще 1/3 частки від 1/2 частки спірного нерухомого майна (а.с.12).

Таким чином, враховуючи Договір дарування від 13.10.2006 та Свідоцтво про право на спадщину від 09.06.2008 ОСОБА_1 повинна бути власницею 5/6 частин будинку АДРЕСА_2 .

Видаючи Свідоцтво про право власності на спадщину за законом 09.06.2008 державний нотаріус зазначила, що Свідоцтво про право власності на спадщину на 2/3 частки спадкового майна не видано (а.с.12).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер 327176806 від 28.03.2023 щодо параметрів запиту: нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , у відомостях про право власності зазначено, що 08.07.2008 право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , форма власності: приватна спільна часткова, частка власності 1/3. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, ВКО 002045 р.№2-560, 09.06.2008 Роменська міська ДНК та договір дарування, ВЕС 498687 р.№3212, 13.10.2006 ОСОБА_5 » (а.с.7).

При цьому, під час розгляду справи суду представник позивача не зміг пояснити, чому нотаріусом не видане було свідоцтво на всю спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 позивачу, як його дружині, вказавши, що зазначена обставина ним не досліджувалась, а позивач, дивлячись на її вік, пояснити це не може. Клопотань про витребування спадкової справи 527(2007), заведеної після смерті ОСОБА_2 з метою з`ясування причин відмови нотаріуса у видачі Свідоцтва про права власності на все майно спадкодавця, позивачем та її представником не заявлялось. Відмови чи роз`яснення нотаріуса також не надано.

Також позивачем та її представником не заявлялось клопотання про витребування копії відповідних довідок з КП «Роменське МБТІ» для того, щоб з`ясувати підставу відмови нотаріуса у оформленні усієї спадщини саме на позивача і хто має право на іншу частину майна спадкодавця, яке позивач не успадкувала.

Під час допиту свідків встановлено, що у ОСОБА_2 були й інші спадкоємці, тому незазначення їх відповідачами та неповідомлення про них суду, може розцінюватись як зловживання правом з метою перешкоджання суду встановити істину в справі.

Встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Добросовісність означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивач, як незаконний володілець частини майна, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Доказів того, що позивач намагалась встановити, упевнитись, що на це майно не претендують інші особи, суду не надано.

У постанові Верховного Суду від 29.03.2018 року (№ 175/4741/16), постановленій в справі у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 у справі №922/1574/17).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач визначає відповідачем Роменську міську раду Сумської області, яка не заперечує проти позовних вимог, отже спір між позивачем та відповідачем щодо даного нерухомого майна відсутній.

Враховуючи те, що позивач набула певну частину нерухомого майна за згодою його власника, а в подальшому і як спадкове майно після смерті цього власника, і це право ніким не оспорюється та беручи до уваги те, що сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення в неї права власності за набувальною давністю, суд відмовляє у задововоленні позову.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладені позивачем обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1095 гривень 07 копійок.

Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

Також судом застосовані норми процесуального права, передбачені ст. ст. 17,18, 76, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Роменської міської ради Сумської області про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Роменська міська рада Сумської області, адреса: 42000, Сумська область, м. Ромни, бул. Шевченка, 2, .

Повний текст рішення суду складено 29.09.2023.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова