У Х В А Л А

Справа №377/782/23

Провадження №2/377/344/23

29 вересня 2023 року суддя Славутицького міського суду Київської області Бабич Н.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Сокол Наталія Миколаївна (адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 ) до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код за , місцезнаходження: Поліський квартал, будинок 12, місто Славутич, Вишгородський район, Київська область), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И Л А:

26 вересня 2023 року до суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 , подана в його інтересах адвокатом Сокол Н.М., в якій позивач, посилаючись на статті 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить зняти обтяження - арешт нерухомого майна ( частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ), зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21.10.2011 (реєстраційний номер обтяження: 11752341) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29402107 від 21.10.2011, винесеного головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції.

У відкритті провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В обґрунтування позовної заяви позивач послався на те, що йому належить частка у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У межах виконавчого провадження №27999321, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-248/09 від 28.12.2009, виданого Перемишлянським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 80 000,00 гривень, державним виконавцем відділу ДВС Славутицького міського УЮ (нині це Славутицький відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області) було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. На підставі вказаної постанови в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 11752341 було накладено арешт на частину будинку, яка належить позивачу ОСОБА_1 31.10.2013 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час винесення постанови та зазначено, що згідно з актом державного виконавця та відповідей реєструючих органів боржник за вказаною адресою не проживає. Арешт нерухомого майна порушує право власності позивача, адже він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, з позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №27999321, в межах якого накладено арешт на майно, яке йому належить на праві приватної власності частку будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час відкриття виконавчого провадження №27999321 з виконання виконавчого листа № 2-248/09 від 28.12.2009, виданого Перемишлянським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 80 000,00 гривень, був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі Закон №606-ХІV).

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України №606-ХІV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На час звернення з позовом до суду порядок судового оскарження урегульовано Законом України №1404-VІІІ « Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Цивільний процесуальний кодекс України містить розділ VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 59 Закону №1404-VІІІ передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Інші ж особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 являється боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на його майно, суд приходить до висновку про те, що він не може пред`являти позов про скасування арешту майна, оскільки Законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №636/2408/19, від 24.05.2021 у справі№712/12136/18, від 19.01.2022 у справі №577/4541/20

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини другої статті 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, приходжу до висновку, що вимоги позивача не підлягають вирішенню в порядку позовного провадження, у зв`язку з чим, у відкритті провадження слід відмовити та роз`яснити позивачеві право на оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись статтями 186, 258-260 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сокол Наталія Миколаївна, до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, ОСОБА_2 про зняття обтяження (арешту нерухомого майна).

Роз`яснити позивачу право на звернення на підставі VII ЦПК України в порядку судового контролю за виконанням судових рішень із скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з відповідним клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір»

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена і підписана 29 вересня 2023 року.

Суддя Н. С. Бабич