ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 644/5404/21

провадження № 22-ц/818/1127/23

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи:

Позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2022 року у складі судді Клименка А.М.,-

У С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року КП «Харківські теплові мережі» звернулись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в загальній сумі 98403 грн. 80 коп., що утворилась за період з 01 лютого 2015 року по 31 квітня 2021 року, інфляційних витрат в розмірі 5100 грн. 10 коп., 3 % річних в розмірі 2150 грн. 51 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з рішенням Харківського міськвиконкому № 1407 від 23 грудня 1998 року «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» (зі змінами) позивач є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Відповідачі проживали у квартирі з централізованою системою опалення та теплопостачання, отримували послуги, які надає позивач, але оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого за ними виникла заборгованість.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду в загальному розмірі 98403 грн. 80 коп., що утворилась за період з 01 серпня 2008 року по 28 лютого 2019 року, інфляційних витрат в розмірі 5100 грн. 10 коп., 3 % річних в розмірі 2150 грн. 51 коп та витрати по сплаті судового збору по 1135 грн. з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач надавав відповідачам послуги по опаленню та гарячому водопостачанню їх квартири, але відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість спожитих послуг, внаслідок чого, згідно з відомістю нарахувань та оплати за послуги теплопостачання, за ними виникла заборгованість в загальному розмірі 98403 грн. 80 коп., що утворилась за період з 01 серпня 2008 року по 28 лютого 2019 року, інфляційних витрат в розмірі 5100 грн. 10 коп., 3 % річних в розмірі 2150 грн. 51 коп., що підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, повернути позовну заяву позивачу. Також просив застосувати строки позовної давності.

Скарга містить посилання на те, що стягнувши з відповідачів заборгованість за період з 01 серпня 2008 року по 28 лютого 2019 року, вийшов за межі позовних вимог. Зі звімсту позову вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість за період з 01.02.2015 по 31.04.2021. За період з 01 серпня 2008 року по 28 лютого 2019 рік з ОСОБА_1 вже стягувалася заборгованість за опалення та гарячу воду. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.08.2010 у справі №2-3665/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.05.2007 по 30.04.2010. Вказану суму боргу було сплачено в повному обсязі. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2013 у справі № 644/10315/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.02.2012 по 31.08.2013. Таким чином, оскаржуваним рішенням суд першої інстанції стягнув заборгованість, щодо якої вже є судові рішення та яка погашена.

Суд прийняв до уваги недостовірний доказ - відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу. Вказаний документ має невідповідності щодо проведених оплат. Так, відповідачем було сплачено 10535,41 грн. згідно квитанції від 19.01.2011 за період з травня 2007 року по квітень 2010 року. Однак, у відомості сукупна оплата відображена за вказаний період на суму 10511,21 грн. Крім того, у відомості не відображена оплата, здійснена відповідачем 11.11.2013 на суму 2470 грн. Копії квитанцій про оплату додаються. Відомість містить недостовірні дані в частині площі квартири, яка згідно відомості збільшилася в розмірах. Відповідач не здійснювала перепланування квартири, площа протягом всього періоду заборгованості залишалася однаковою. Заборгованість за інші періоди, що вказані у відомості, ОСОБА_1 не визнає, оскільки нею здійснювалися й інші оплати послуг з постачання опалення та гарячої води, однак квитанції не збереглися. Суд також розглянув позов, що не містить підпису уповноваженої особи. А саме, до позовної заяви долучено копію довіреності, що не була завірена у встановленому законом порядку. На вказаній копії наявний напис "Згідно з оригіналом", але не вказано дати засвідчення копії, посади особи, яка засвідчувала копію довіреності, прізвища, ім`я та по батькові особи, яка засвідчувала довіреність. Таким чином, долучену до позовної заяви довіреність не можна вважати засвідченою у встановленому законом порядку і не можна вважати доказом (документом), що підтверджує повноваження представника. Суду невідома особа, що здійснила напис "Згідно з оригіналом", а також не відомо, чи мала така особа повноваження на засвідчення документів підприємства. Отже, суд першої інстанції мав повернути позовну заяву позивачу у відповідності до ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянувши справу без належного повідомлення відповідачів, суд першої інстанції позбавив можливості реалізувати належні їм процесуальні права, зокрема права подати до суду відзив на позовну заяву, надати докази сплати боргу, заявити клопотання про застосування строків позовної давності, тощо.

Позивачем подано позовну заяву 10.06.2021 та заявлено до стягнення заборгованість за період з 01.02.2015 по 31.04.2021. Частина вимог позивача заявлена за межами строку позовної давності.

Отже, суд першої інстанції порушив норми процесуального права (відкрив провадження та розглянув справу за відсутності належного доказу, що підтверджує повноваження представника позивача,- вийшов за межі позовних вимог, розглянув справу без належного повідомлення відповідачів, неповно з`ясував обставини справи та прийняв рішення на підставі недостовірного доказу.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «ХТМ» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Щодо застосування строку позовної давності зазначено, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (СОУГО-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного доповнено пунктами 12 такого змісту:"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". 10.06.21, Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з Відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання.

Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 , а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2021 року не виходить за строки позовної давності. Враховуючи вищенаведене, у разі застосування судом строку позовної давності заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 12.03.2017 по 30.04.2021, становить 76199,17 грн, інфляційні витрати у сумі 5100,10 грн, 3% річних у розмірі 2150,51 грн та судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3,4 частини 1, частинами 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського міськвиконкому від 23 грудня 1998 року № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» (зі змінами, внесеними рішенням від 30 вересня 2001 року № 946) позивач є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова.

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того позивач надавав відповідачам послуги по опаленню та гарячому водопостачанню їх квартири, але відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість спожитих послуг, внаслідок чого, згідно з відомістю нарахувань та оплати за послуги теплопостачання, за ними виникла заборгованість в загальному розмірі 98403 грн. 80 коп., що утворилась за період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2021 року, інфляційних витрат в розмірі 5100 грн. 10 коп., 3 % річних в розмірі 2150 грн. 51 коп.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до ст. 68 ЖК України «Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вноситься щомісяця...».

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» плата за житлово комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Також, відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Судова колегія погоджуючись з висновком суду про необхідність стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з теплопостачання, але не погоджується з періодом стягнення визначеним судом першої інстанції та вважає за необхідне застосувати строки позовної давності.

Відповідно до наданого розрахунку КП «ХТМ» у період з лютий 2015 року по квітнень 2021 року розмір заборгованості за цей період становить 98403,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду судом першої інстанції відповідачі не були повідомлені належним чином про розгляд справи.

Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 12).

Таким чином, твердження про неналежне повідомлення про розгляд справи судова колегія не бере до уваги, як підставу для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такий порядок розгляду справи не містить вимоги про повідомлення про час та місце розгляду справи учасників процесу.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що матеріали справи містять зворотні повідомлення про направлення відповідачам копії ухвали про відкриття провадження з позовною заявою, але не містить позначки причини не вручення листа (а.с. 16-19).

Зазначене свідчить, що відповідачі були позбавлені можливості заявити про застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості в суді першої інстанції тому така заява може бути розглянута судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» який набрав чинності , 02 квітня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги заявлені з квітня 2017 року знаходяться в межах строку позовної давності

Таким чином, заборгованість яка має бути стягнута з відповідачів складає 74477,13 грн за період з квітня 2017 року по квітень 2021 року.

За наявності заборгованості та у зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, позивачем обґрунтовано нараховані інфляційні втрати та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання.

Сума заборгованості 56232,70 грн на яку позивачем нараховано 3% річних та інфляційні витрати відповідає матеріалам справи, тому судова колегія вважає за необхідне у цій частині рішення залишити без змін.

З огляду на зазначене, судова колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення в частині періоду стягнення та розміру суми заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі». З ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 30.04.2021 в загальній сумі 74477,13 грн, інфляційні втрати в сумі 5100,10 грн та 3% річних в сумі 2150,51 грн, а всього 81727,74 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати підлягають розподілу за правилами статті 141 ЦПК України.

Оскільки позов суд задовольняє частково, тобто на 77,35 %, судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» у сумі 803,62 грн з кожного, а всього 1607,25 грн.

Також, за часткове задоволення апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 , судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 771,23 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2022 року змінити в частині періоду стягнення, розміру сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» та розподілу судових витрат.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 у ХОУ АТ «Ощадбанк» м. Харкова, МФО 351823, ) заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 30.04.2021 в сумі 74477,13 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних та інфляційних витрат залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 у ХОУ АТ «Ощадбанк» м. Харкова, МФО 351823, ) сплачену суму судового збору у розмірі 803,62 грн з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 у ХОУ АТ «Ощадбанк» м. Харкова, МФО 351823, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 771Ю,23 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук