ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/5141/21 Номер провадження 22-ц/814/894/23Головуючий у 1-й інстанції Марченко В.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 січня 2020 року на ст. Новоселівка у м. Харків, ДН-2 Харків, 3 км. ПК2, регіональної філії «Південна залізниця», електропоїздом № 7670 (ЕР2Р № 7073) під керуванням машиніста ОСОБА_2 , відбувся наїзд на сина позивача - ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм помер.

07 травня 2021 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 0000060 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 18 травня 2021 року вищевказане кримінальне провадження було закрито.

Позивач зазначає, що втратила рідного сина, близьку людину, який був її опорою і підтримкою, загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір, також внаслідок смерті сина, позивач позбулася і матеріальної підтримки, та втрачені певні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохала суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 400000,00 грн, в якості відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 75 000,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 750,00 грн.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, однак шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, тому суд погодився з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_3 , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також виявлення в крові останнього етилового спирту у концентрації 6,25 ‰, розмір моральної шкоди суд визначив у сумі 75 000,00 грн, який відповідає принципам розумності і справедливості.

Позиції учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року не погодилося АТ «Українська залізниця» та оскаржило його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі особа, що її подала прохала суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у сумі 400000,00 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим на підставі неправильно встановлених обставин, які мають значення для розгляду справ, внаслідок неправильної оцінки доказів та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм матеріального права.

Відповідач зазначає, що у діях потерпілого ОСОБА_3 наявна інтелектуальна ознака умислу на настання тяжких наслідків: лежання поперек правої рейки колії у стані тяжкої алкогольної інтоксикації, перебування у навушниках, нереагування на неодноразові гучні сигнали локомотивної бригади, а також порушення Правил поведінки громадян на залізничному транспорті та Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу на недоведеність позивачем факту заподіяння їй моральних страждань, зокрема неподання до місцевого суду доказів на підтвердження зазначеного.

Вказано також й на погіршення фінансового стану АТ «Українська залізниця», що пов`язано із запровадженням карантинних обмежень у зв`язку з пандемією коронавірусної інфекції.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник відповідача, взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, вимоги поданої апеляційної скарги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав, які у ній наведені.

Інші учасники справи, будучи повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 23 жовтня 1981 року Поссоветом г. Сумгаита Азерб. ССР вбачається що, ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 (а.с. 15). Вказане підтверджується також і записом у паспорті позивача, в якому на сторінці «Особливі відмітки» виконано запис про дітей, зокрема вказано про ОСОБА_3 , 1981 року народження (а.с. 18).

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 21 січня 2020 року, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Згідно висновку експерта № 10-12/164-ДМ/20 від 21 січня 2020 року причиною смерті ОСОБА_3 стала травматична ампутація нижніх кінцівок, яка ускладнилася розвитком кровотечі. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у кількості - 6,32 ‰, що згідно даним офіційної таблиці відповідає тяжкій алкогольній інтоксикації (а.с. 87-92).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Харківській області від 18 травня 2021 року досудовим розслідуванням встановлено, що 18 січня 2020 року надійшло повідомлення про те, що приблизно о 17:35 год. в районі зупиночного пункту «Новоселівка» електропотягом ЕР2Р-7073, що слідував з 8 км роз`їзду в напрямку станції «Харків-Пасажирський» під керуванням ОСОБА_2 стався наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм загинув на місці події.

В ході досудового розслідування проведена залізнично-транспортна експертиза в частині 2 експертного дослідження № 68 від 07 травня 2021 року встановлено, що невідповідність в діях машиніста ОСОБА_2 під час керування електропоїздом ЕР2Р-7073 (поїзд №7648/7670), яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_3 , вимогам пункту 16.38 Правил (1) у частині необхідністю стеження за вільністю колії, пункту 17.1 регламенту (4) у частині подання сповіщального сигналу при виявлені людини на шляху слідування поїзда, пункту 17.2 Регламенту (4) у частині повідомлення чергового по станції...(далі по тексту експертного дослідження), Правил (1) у частині застосування екстреного гальмування поїзда для уникнення наїзду на людину місця не мала.

Також згідно висновку експертного дослідження № 67 від 31 березня 2021 року, а саме частина 3 зазначено про невідповідність між діями потерпілого ОСОБА_3 та вимогами нормативно-правових документів, що діють на залізничному транспорті України, при переході колій в районі місця пригоди мала місце.

Згідно висновку судово-медичної експертизи розтину трупа ОСОБА_3 зазначено, що причиною смерті останнього стала травматична ампутація нижніх кінцівок, яка ускладнилась розвитком кровотечі.

В ході досудового розслідування встановлено, що в діях машиніста ОСОБА_2 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000060 від 07 травня 2021 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 08-09, 87-92, 93-97, 98-110).

Згідно листа АТ «Українська залізниця» від 17 червня 2021 року, 18 січня 2020 року працювала локомотивна бригада у складі машиніста електропоїзда ОСОБА_2 та помічника машиніста електропоїзда Остряніна Р.В.

Електропоїзд серії ЕР2Р-7073 знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 11).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і осоновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 205/6260/21 (провадження № 61-12021св22).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Згідно з пунктами 2.1-2.4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України № 1059 від 22 листопада 2007 року (далі - Правила), пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При відсутності шлагбаума (коли переїзд не охороняється) перед переходом колії необхідно впевнитись, що до переїзду не наближається поїзд (або локомотив, вагон, дрезина тощо).

Згідно з пунктами 2.5, 2.20 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що смерть ОСОБА_3 настала від тяжких тілесних ушкоджень - травматична ампутація нижніх кінцівок, яка ускладнилася розвитком кровотечі (висновок експерта №10-12/164-ДМ/20, а.с. 92), отриманих останнім прижиттєво при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - електропотягом ЕР2Р-7073 (а.с. 08), належним позивачу (а.с. 11), вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні (висновок експерта №68 від 07 травня 2021 року, а.с. 109-110).

Крім того, смерті потерпілого, який знаходився у тяжкій алкогольній інтоксикації, сприяла його власна груба необережність (особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх і ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути), зокрема, порушення пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті та пунктів 2.1., 2.3., 2.20. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що встановлено на підставі висновку експерта №10-12/164-ДМ/20 та висновку експерта №67 від 31 березня 2021 року.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Оскільки з матеріалів справи вбачається груба необережність потерпілого, що є підставою для зменшення розміру відшкодування завданої шкоди, водночас на підтвердження факту умислу останнього відповідачем не подано до суду будь-яких доказів, то враховуючи принцип змагальності сторін, який закріплений в цивільному процесуальному законодавстві, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для звільнення АТ «Українська залізниця» від відшкодування завданої шкоди.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року по справі № 336/10216/21 вказано, що «факт загибелі фізичної особи (зокрема, сина, батька) є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

З урахуванням допущеної грубої необережності самим потерпілим, суд попередньої інстанції визначив розмір моральної шкоди у розмірі 75000,00 грн ОСОБА_1 , що є його матір`ю.

Колегія суддів вважає, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим, оскільки місцевим судом у повній мірі враховано принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні такого розміру моральної шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що фінансовий стан відповідача при визначенні розміру завданої шкоди смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не береться судом до уваги, оскільки не є критерієм її визначення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції закріплені у статті 374 ЦПК України.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із дотриманням норм процесуального права та правильно застосував норми матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги підстави для скасування рішення суду першої інстанції не встановлені, то апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» слід залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

В.М. Триголов