ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6769/23 Справа № 192/266/23 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Максюти Ж.І.,

суддів: - Барильської А.П., Зайцевої С.А.,

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенка Олександра Анатолійовича на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року по цивільній справі за позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради, Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до суду в інтересах позивачів з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 завдану кримінальним правопорушенням шкоду у розмірі 70 506 гривень 11 копійок.

Позов мотивує тим, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року, який набрав законної сили 15 грудня 2022 року, за результатами розгляду кримінального провадження за № 0000243 від 21 липня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, дії якого кваліфіковані як незаконна порубка дерев у лісах на території природно-заповідного фонду, що спричинили тяжкі наслідки та йому призначено покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Прокурор зазначає, що неправомірність дій ОСОБА_1 встановлена судом, а отже відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода повинна бути відшкодована в повному обсязі.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради, Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року, який набрав законної сили 15 грудня 2022 року, ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України та йому було призначено покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

У вироку зазначено, що 20 травня 2021 року не маючи спеціального дозволу, не маючи лісорубного квитка і без законних на те підстав, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій ОСОБА_1 перебуваючи в кварталі 41 виділі 1 лісу, розташованого на території регіонального ландшафтного парку «Придніпровський», який відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», відноситься до природно-заповідного фонду, знаходиться в державній власності та належить Державному підприємству «Дніпровське лісове господарство» і відноситься до лісу природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення, розташованого поблизу с. Звонецьке-на-Дніпрі Солонянського району Дніпропетровської області, за допомогою бензопили «STERN» моделі «CSSG3816+», яку заздалегідь приготував для вчинення злочину, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев, діючи умисно з корисливих мотивів здійснив порубку 7 дерев породи акація біла та 5 дерев породи дуб звичайний, а всього 12 дерев до припинення їх росту, завдавши Державному підприємству «Дніпровське лісове господарство» шкоду на суму 70 506 гривень 11 копійок (а.с.21-25). Вирок набрав законної сили 15 грудня 2022 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ані прокурор, ані представник Солонянської селищної ради не довели суду належними та допустимими доказами те, що саме тим особам, в інтересах яких прокурор звернувся з позовом до суду було завдано шкоду вчиненим відповідачем злочином, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За змістом ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції розглянув справу у межах заявлених позовних вимог, згідно яких прокурор просив стягнути матеріальну шкоду саме на користь Солонянської селищної ради Дніпропетровської області.

За таких обставин висновок суду про відмову у задоволенні позову прокурора в межах заявлених ним позовних вимог є правильним.

Зазначене не перешкоджає прокурору звернутися до суду з даним позовом, правильно визначивши вимоги позову в частині особи, на користь якої він просить стягнути майнову шкоду.

Слід також зазначити, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року встановлено факт заподіяння ОСОБА_1 шкоди ДП "Дніпровське лісове господарство" на території регіонального ландшафтного парку "Придніпровський", який відноситься до природно-заповідного фонду та знаходиться в державній власності.

Відповідно до ст.13 Конституції України, ст.324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст.142 Конституції України, ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно із п.ї ст.15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України (у редакції на час спірних правовідносин) встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні.

Матеріали справи не містять доказів, що порубка дерев відбулася саме на території територіальної громади Солонянської селищної ради, а вироком Солонянського районного суду встакновлено, що така подія відбулася поблизу с. Звонецьке-на-Дніпрі, Солонянського району, Дніпропетровської області, та встановлено заподіяння шкоди саме Державному підприємству "Дніпровське лісове господарство" (а..21-25)

Тому, висновок суду про відмову у задоволенні позову є правильним, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенка Олександра Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильска

С.А. Зайцева