Справа № 128/2636/23
Провадження № 2/127/2932/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Волошина С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

12.07.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ПрАТ «Київстар» про захист прав споживача.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

09.08.2023 ОСОБА_1 надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з позовною заявою у новій редакції, яку обґрунтував тим, що деякий час після придбання ним електронного планшету, а саме після 21.11.2022, позивач користувався запропонованою безкоштовною акційною послугою «Київстар ТБ Сімейний» від українського оператора електронних комунікацій «Київстар». Після закінчення акції 28.02.2023, позивач відмовився від послуги «Київстар ТБ Сімейний» і відключив її, про що отримав смс-підтвердження на його номер телефону НОМЕР_1 . 29.03.2023 позивач отримав СМС, про підключення послуги «Київстар ТБ Сімейний» та цього ж дня ОСОБА_1 дану послугу відключив, про що отримав відповідне СМС. 15.06.2023 позивач в черговий раз отримав СМС, що послугу «Київстар ТБ Сімейний» підключено. Позивач зазначає, що на останню СМС про підключення вищезазначеної послуги, не звернув уваги через зайнятість на військовій службі та 07.07.2023 поповнивши рахунок на 156 грн. за використання позивачем телекомунікаційного тарифу «LOVE», 08.07.2023 виявив, що плата за місячний пакет послуг не була списана, проте була списана плата за послугу «Київстар ТБ Сімейний», що становила 120 грн. на місяць і додатково 20 грн. за день за пакет послуг зв`язку. Після наведеного позивач відключив дану послугу через оператора, однак залишився без оплати послуг зв`язку на місяць. Позивач вважає, що оператор зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нав`язує споживачам свої додаткові послуги, ставлячи перед фактом підключення послуги, яку ОСОБА_1 не замовляв та не мав наміру нею користуватись. З огляду на викладене позивач зазначає, що дії відповідача вважає протиправними, його права були неодноразово порушенні, що полягало у небажанні останнього користуватись послугою «Київстар ТБ Сімейний» з 28.02.2023, однак відповідач без виявлення бажання та згоди позивача неодноразово підключав дану послугу та 08.07.2023 незаконно списав кошти у розмірі 120 грн., що були внесені ОСОБА_1 з метою оплати зовсім іншої послуги зв`язку. Крім того, позивач вказує на те, що такими протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки позивач фактично залишився без мобільного зв`язку та був вимушений витрачати додатковий час та власні ресурси для відновлення своїх порушених прав, а також був змушений неодноразово відключати послугу, яка самовільно підключалась відповідачем без згоди ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на свою користь внесені ним кошти за ненадані послуги зв`язку від ПрАТ «Київстар» у розмірі 150 грн., що були протиправно списані з особистого рахунку позивача та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 26 600 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін; надано сторонам строк для подання до суду заяв по суті справи.

08.09.2023 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. В обґрунтування позиції зазначено, що матеріали справи не містять посилань та доказів, з яких вбачалось би, що номер телефону НОМЕР_1 належить саме позивачу, а не іншій особі. Крім того, представник відповідача зазначає, що матеріали позову не містять доказів, які підтверджують наявність підстав для застосування норм ЗУ «Про захист прав споживачів» та відсутнє посилання на конкретну норму закону, якою позивач обґрунтовує свої вимоги. Також представник відповідача вважає, що доказів завдання позивачу моральної шкоди матеріали справи також не містять, що суперечить ч. 1 ст. 81 ЦПК України та його розмір є необґрунтованим.

Інших заяв по суті матеріали справи не містять, з огляду на викладене суд не вбачає перешкод для розгляду справи та ухвалення рішення по суті виниклого спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, відзиву, а також представлені стороною позивача докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та абонентами здійснюються на підставі норм цивільного законодавства України та Закону України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 11.04.2012 № 295.

Пунктами 1-5 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином ( крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Згідно з ч.1, 2 ст.63 Закону України « Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умови надання телекомунікаційних послуг: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Оператори, провайдери надають споживачам послуги відповідно до Законів України "Про телекомунікації", "Про захист прав споживачів", цих Правил, інших нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері телекомунікацій (п. 5 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року за № 295 (надалі Правила).

Відповідно до п. 27, 29 вказаних Правил, вбачається, що договір укладається відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. У разі визначення умов публічного договору оператор, провайдер повинен оприлюднити їх на своєму веб-сайті і в місцях продажу послуг.

Як вбачається з ч.1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з п. 5 ч.1 ст.38 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій мають право на установлення тарифів на телекомунікаційні послуги, що ними надаються, крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про телекомунікації» до загальнодоступних телекомунікаційних послуг належать: підключення кінцевого обладнання споживача до телекомунікаційних мереж фіксованого зв`язку загального користування (універсальний доступ), послуги фіксованого телефонного зв`язку в межах зони нумерації (місцевий телефонний зв`язок), а також виклик служб екстреної допомоги, послуги довідкових служб і зв`язку за допомогою таксофонів.

Умови надання телекомунікаційних послуг Приватного акціонерного товариства «Київстар» оприлюднені на сайті відповідача.

Пунктом 65 Правил, вартість послуг залежить від їх переліку, тарифів на них, умов оплати та обсягу наданих послуг, інших умов, визначених законодавством та договором.

Відповідно до ч.1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підтвердження своїх вимог позивачем у справі суду представлено шість скріншотів повідомлень, які надсилались відповідачем на невстановлений судом номер телефону та паперову роздруківку Умов надання електронних телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар».

В ході розгляду справи, позивачем перед судом не підтверджено юридичного факту належності йому, як абоненту відповідача, номеру телефону НОМЕР_1 жодними доказами. На вказану обставину також звертав увагу суду у своєму відзиві представник відповідача. Так само матеріали справи не містять жодних доказів стосунку зазначеного позивачем номеру телефону НОМЕР_1 до переписки, скрішноти якої, ним представлено суду в якості доказів.

З огляду на представлені позивачем докази, які достовірно не свідчать про факти, про які позивачем наведено у позові, суд не може встановити та констатувати наявність в діях відповідача порушень, як таких, що мали стосунок саме до позивача та номеру телефону, про який ним вказується в позовній заяві.

Тому суд констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на неправомірність дій відповідача з нав`язуванням певної послуги саме позивачу, як абоненту з наведеним вище номером телефону.

Судом не встановлено, що позивач є користувачем мобільного телефонного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , який обслуговується за умовами тарифного плану «LOVE».

В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, яка постановлена судом 07.08.2023, зверталась увага позивача, що матеріали справи не містять посилань на докази, та власне самих доказів, з яких би вбачалось укладення будь - якого договору між сторонами по справі 15.06.2023. Також зазначалось, що позивач не вказує у якій формі, коли саме (вказати дату) та на яких умовах ним було прийнято - акцептовано первинну пропозицію (оферту) надавача послуг, за результатами якого (акцептування), він користувався послугою відповідача «Київстар ТБ Сімейний» на акційних умовах. (а.с.18-19)

Поряд з цим, в цій частині ухвала суду позивачем не виконана, жодних доказів на підтвердження викладених позивачем у позові обставин останній не зазначив (не представив) та не клопотав (якщо у нього виникають складнощі у здобутті таких доказів) про їх витребування.

Відповідно до п. 3 Правил договір про надання послуг (далі - договір) - правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Цим же пунктом Правил визначено, що згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення ним дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Контент-послугою, в розумінні цих же Правил є інформаційна, довідкова, замовна, розважальна або інша послуга, в тому числі за кодом послуги 900, що надається операторами телекомунікацій або операторами, провайдерами з використанням телекомунікаційних мереж, технічних засобів телекомунікацій та оплачується, зокрема шляхом списання коштів з особового рахунка абонента, споживачем операторові, провайдерові, до мереж та/або технічних засобів якого підключене кінцеве обладнання абонента.

Як встановлено п.п. 1,2 п. 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; 2) їх оплати споживачем. Надання послуг здійснюється на замовлення споживача на підставі укладеного договору. (п. 16 Правил).

Поряд з цим позивачем суду не представлено доказів на підтвердження факту укладення між ним та відповідачем договору, яким врегульовано його відносини з відповідачем з надання послуг, а відповідно суд не може за наведеної доказової бази надати оцінку правовідносинам та умовам Договору, про існування якого стверджує позивач у своїй позовній заяві.

Отже, враховуючи викладене вище, та те, що позивачем не надано достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог, не доведено обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 150 грн., що були, як зазначає позивач, неправомірно списані відповідачем, не підлягають задоволенню.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення з ПрАТ «Київстар» коштів, що, як стверджує позивач, неправомірно списані відповідачем з абонентського рахунку, а тому суд вважає, що у задоволенні позову і в цій частині також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 258, 265, 273 274,352 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1, 32, 38 Закону України «Про телекомунікації», п. 59, 65 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11 квітня 2012 року №295-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про захист прав споживача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Київстар», , адреса місцезнаходження:м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 53.

Суддя: