1Справа № 335/6945/23 2/335/2557/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участі секретаря судового засідання Савченко О.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, б. 107Б, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позову зазначала, що 18.09.2004 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. На даний час позивачем подано позов до Шевченківського районного суду м. Чернівці про розірвання шлюбу. За час шлюбу за особисті кошти позивача та в результаті її самостійної праці було придбано у громадянина ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1865 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер :01:031:0016 та житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 01.09.2006 у справі № 2-274 встановлено, що саме позивач заплатила ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30 000 грн., тобто вона використала свої власні кошти із особистих заощаджень, до яких відповідач не мав жодного відношення. Із посиланням на вимоги Сімейного кодексу України (далі СК України) та правові висновки Верховного Суду зазначила, що сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З наведених підстав просила визнати вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 07.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання на 21.09.2023 на 10:30 год., встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав суду заяву від 01.09.2023, яка надійшла до суду 11.09.2023.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підстав для не прийняття визнання відповідачем позову не встановлено.

Від представника позивача адвоката Ороновської О.М. та від відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. З урахуванням викладених обставин суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до інформації, яка міститься у копії паспорта на ім`я позивачки ОСОБА_1 , з 18.09.2004 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 01.09.2006 у справі № 2-724/2006 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, зазначений за планом літерою А, а також надвірні будівлі та службові прибудови зазначені за планом літерами: а-службова прибудова, ган.ганок до літ. А, коз. козирок до літ. а, Б-гараж, ПГ погріб з шийкою, В вбиральня, Г сарай, Е-теплиця, е-вхід до теплиці, Д-душ, № 1 паркан, № 2 ворота, № 3 паркан, № 4- паркан, № 5 паркан, № 6 -свердловина, та земельну ділянку 0,19 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (колиш. 129). Рішення набрало законної сили 12.09.2006.

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_1 22.06.2007 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1865 га за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а також зареєструвала право власності на жилий будинок за цією ж адресою, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12325402 від 30.10.2006, виданим Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 14.07.2023, вартість вказаного житлового будинку складає 732 669,75 грн.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 01.09.2006 у справі № 2-724/2006 встановлено, що ОСОБА_1 придбала вказаний будинок разом із земельною ділянкою у громадянина ОСОБА_3 01.01.2005, за що заплатила останньому 30 000 грн. Проте, у зв`язку зі смертю останнього 18.04.2005 оформлення вказаної угоди належним чином не відбулось, у зв`язку із чим ОСОБА_1 зверталась до суду із позовом про визнання угоди дійсною та визнання права власності.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, враховуючи подану відповідачем заяву про визнання позову, суд вважає, що спірне нерухоме майно є придбаним за особисті кошти ОСОБА_1 , а тому є визначені законом підстави для задоволення позову.

Позивачем не порушується питання про розподіл судових витрат, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7680, 89, 200, 206, 259, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити повністю.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1865 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер :01:031:0016 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення складено в повному обсязі 21 вересня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя А.В. Шалагінова