Справа № 643/9289/23
Провадження № 2-з/643/57/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши заяву адвоката Лаєвської Марине Леніківни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

у с т а н о в и в :

11 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лаєвської М.Л. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 24 березня 2015 року в сумі 10 000,00 доларів США, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору в сумі 3 760,00 гривень та витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 10 000,00 гривень.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року позовну ОСОБА_1 було залишено без руху, позивачу надавався строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

18 вересня 2023 року представником ОСОБА_1 адвокатом Лаєвською М.Л. подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження двокімнатної квартири, площею 44,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України закріплено, що заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа - після відкриття провадження у справі.

Беручи до уваги, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу було залишено без руху, а із заявою про забезпечення позову позивач звернувся 18 вересня 2023 року, тобто вже після залишення пред`явленого позивачем позову без руху, суд доходить висновку, що він позбавлений можливості вирішити питання щодо забезпечення позову, який залишений без руху, до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Відтак, суду належить вирішити питання щодо забезпечення позову у даній справі.

Так, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається, що 24 березня 2015 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав 10 000 доларів США, що станом на час укладення договору становило 270 000,00 гривень, згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату підписання договору позики. В липні 2023 року позивач заявив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, але відповідач взяте на себе зобов`язання з повернення грошових коштів виконати відмовився. Посилався, що поведінка відповідача свідчить про його намір уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за договором позики від 24.03.2015. Відомості про наявність в ОСОБА_2 будь-якого доходу у позивача відсутні, натомість позивачу відомо про наявність у відповідача на праві власності квартири АДРЕСА_2 . Зазначив, що у разі відчуження належного відповідачу майна, позивач не буде мати змоги реалізувати рішення суду про стягнення боргу з відповідача, адже у разі відсутності у відповідача доходів або майна, на яке можна звернути стягнення, виконання рішення суду буде утруднено або неможливим.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, встановив таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Проте заявник, зазначаючи ціну позову у розмірі 376 000,00 гривень, не надав жодних доказів щодо вартості майна, щодо якого він просить вжити заходи забезпечення позову, відсутність таких даних позбавляє суд можливості визначити співмірність позовних вимог із заходами забезпечення позову, які просить вжити заявник у поданій заяві.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зазначає, що наявність спору не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований заявником спосіб.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняються дії, спрямовані на відчуження жилого приміщення, заборону на відчуження якого він прости накласти, а саме посилання в заяві на те, що існують ризики такого відчуження не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Також заявником не наведено суду жодних обставин щодо достатнього обґрунтування припущення про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявник не обґрунтував, яким чином вжиття заявлених заходів забезпечення позову забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення прийнятого на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, із зазначенням обставин, що свідчать про таке, та з підтвердженням таких обставин належними й допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20 вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначила, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Ураховуючи викладені вище обставини, беручи до уваги, що заявником не наведено достатніх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення позову, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149 153, 258 261, 353 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Лаєвської Марине Леніківни про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Суддя: Я.Ю. Семенова