Житомирський апеляційний суд
Справа №281/264/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 4 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №281/264/23 за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Лугинське лісове господарство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Лугинське лісове господарство»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та передати філії «Лугинське лісове господарство» Державного підприєтсва «Ліси України» (далі ДП «Ліси України) гараж (літера В), який знаходиться за адресою: вул. Лісна, 17 смт. Лугини Коростенського району Житомирської області, а також ключі до замка до вищевказаного гаражу.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом Державного агентства лісових ресурсів України №822 від 28.10.2022 року припинено ДП «Лугинське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме: приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 19.01.2023 року Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» було створено філію «Лугинське лісове господарство» ДП «Ліси України». Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України №56 від 05.01.2023 року затверджено передавальний акт ДП «Лугинське лісгосп». Також відповідно до наказу №223 від 05.01.2023 року закріплено за філією «Лугинське лісове господарство» ДП «Ліси України» майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом.

Зазначав, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться виробничі будівлі - контора Лугинського лісництва, загальною площею 218,11 кв.м., пожежно наб. вишка, сарай загальною площею 224,42 кв.м., артскважина загальною площею 3,96 кв.м. Дані об`єкти нерухомого майна перебувають у державній власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та перебувають на повному господарському відданні в ДП «Лугинське лісове господарство», що підтверджується відомостями про нерухоме державне майно довідка форми 2Б(д). Згідно технічного паспорту на виробничі будівлі контори Лугинського лісництва з благоустроєм у склад сараю за адресою: АДРЕСА_1 входить гараж (літера В). Відповідачі незаконно заволоділи даним гаражем та використовують його без належного дозволу власника. На прохання звільнити гараж та повернути його із незаконного володіння, відповідачі жодним чином не реагують.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що власником майна, яке витребовується, є держава, а позивачу вказане майно належить на повному господарському віданні, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостями про нерухоме державне майно довідка форми 2Б(д), технічним паспортом. Жодних договорів про відчуження спірного майна між позивачем та відповідачем не має. Ордер, виданий відповідачем на квартиру, не має жодного відношення до сараю (гаражу). Жодних інших належним та допустимих доказів на підтвердження законності заволодіння спірним майном окрім ордеру відповідачами надано не було, а тому відповідачі незаконно заволоділи спірним майном.

Представник відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що із наданих позивачем доказів на підтвердження права власності, немає відомостей про приміщення саме гаражу. Відповідачі, отримавши у 1988 році згідно ордеру житлову квартиру із пічним опаленням, одночасно отримали підсобне приміщення для зберігання твердого палива, як і передбачено ч.1 ст.50 Житлового кодексу України, вимогами ДБН Б.2.2-1-01. Містобудування Планування і забудова населених пунктів та відповідно до встановлених санітарно-технічних правил, затверджених Наказом Мінбудархітектури України 05.01.1994 №6 (Планування і забудова сільських поселень ДБН Б.2.4-1-94), п.3.18, якими передбачено, що для жителів багатоквартирних будинків з опаленням, колонками та кухонними плитами на твердому паливі слід передбачати приміщення для зберігання палива. Сараї проектуються з розрахунку: при пічному опаленні - не менше 6 кв. м. на одну квартиру.

Це підтверджуєтьс відповідними доказами, які були подані до відзиву на позовну заяву. Крім того, саме такі вище описані обставини спростовують доводи позивача, що нерухоме майно, яке він мав намір витребувати з незаконного володіння, вибуло із володіння позивача поза його волею. Оскільки підсобне приміщення для зберігання твердого палива надавалось тодішнім власником відповідачам згідно вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. У своїх поясненнях вказував, що 02 червня 2021 року відповідачам було видано свідоцтво про право власності на будинок за адресою:АДРЕСА_1 на підставі розпорядження відділу приватизації №11354 від 31.05.2021 року, із якого вбачається що вказаний будинок належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з контори Лугинського лісництва загальною площею 218,11 кв.м., пожежно наб. вишка, сараю загальною площею 224, 42 кв.м., артскважини загальною площею 3,96 кв.м., зареєстровано право власності Держави Україна в особі Державного агентства лісових ресурсів на підставі витягу Фонду державного майна з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна №10-15-18954 від 17.09.2018 року та технічного паспорту №180 від 11.08.2017 року (а.с.4-5).

Із технічного паспорту від 11.08.2017 року на виробничі будівлі контори Лугинського лісництва з благоустроєм за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлений на замовлення ДП «Лугинське лісове господарство» вбачається, що складу контори входить гараж (літера В) площею 19,53 кв.м. (а.с.9).

ДП «Лугинське лісове господарство» є балансоутримувачем державного майна, а саме контори Лугинського лісництва із благоустроєм за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.04.2023 року, що підтверджується відомостями про нерухоме державне майно довідка форми 2Б(д) (а.с.17).

Також під час розгляду справи встановлено, що рішення виконавчого комітету Лугинської районної ради народних депутатів Житомирської області №166 від 20.07.1988 року, яке прийнято під час спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Лугинського лісзгоспу від 25.05.1988 року, вирішено видати ордер на трикімнатну квартиру в будинку АДРЕСА_1 сім`ї ОСОБА_4 (а.с.64).

26 липня 1988 року Виконавчим комітетом районної Ради народних депутатів смт. Лугини був виданий ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ордер №441 на трикімнатну квартиру в будинку АДРЕСА_1 (а.с.63).

Із технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлений на замовлення ОСОБА_1 вбачається, що до складу господарських будівель та споруд входить сарай (гараж) (літера В) площею 19,5 кв.м. (а.с.67-69).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не доведено факт вибуття спірного гаражу з володіння поза його волею, тому правові підстави для витребування вказаного майна відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Лугинське лісове господарство» залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 червня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий Судді