Справа № 161/6771/22 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/698/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача Кащук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ПрАТ «Волиньобленерго» звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що на підставі договору від 04 вересня 2003 року відповідач є споживачем послуг з постачання електричної енергії у квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що 17 січня 2022 року уповноваженими особами відповідача при перевірці споживачем дотримання Правил роздрібного ринку електричної енергії було виявлено порушення порядку її обліку, а саме - самовільне підключення електроустановок до електромережі з порушенням схеми обліку. За фактом виявленого порушення 17 січня 2022 року складений відповідний акт №000175.

25 січня 2022 року було проведено засідання комісії із розгляду акту, рішенням якої встановлено порушення з боку відповідача п.п.5 п.8.4.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, а також вирішено провести донарахування відповідачу плати за необліковану електричну енергію у розмірі 70 757,68 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вартість необлікованої електричної енергії у розмірі 70 757,68 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Волиньобленерго» вартість необлікованої електричної енергії у розмірі 70 757 грн 68 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Волиньобленерго» судовий збір у розмірі 2 481 грн 00 коп.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що, ухвалюючи оскаржуване рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що порушення, зафіксовані позивачем, були виявлені в помешканні, власником якого є відповідач, а тому саме він є належним відповідачем у цій справі. Проте з таким висновком апелянт не погоджується та вважає, що цей висновок зроблений судом помилково внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Одним із основних доводів апеляційної скарги, на який покликається відповідач, є те, що судом проігноровано ту обставину, що він не є власником спірної квартири, не проживає у ній фактично та був і не є зареєстрованим у ній, а тому за порушення, допущене невідомою особою, не повинен нести відповідальність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ«Волиньобленерго», вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначене, справу було призначено до розгляду апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

До апеляційного суду звернувся відповідач через свого представника із заявою про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи за його позовом про оскарження рішення комісії із розгляду актів про порушення ПРЕЕ, оформлене актом від 25.01.2022 року.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів призначила дану справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

21 вересня 2023 року на адресу апеляційного суду також надійшла заява від ОСОБА_1 та його представника про відкладення розгляду справи, однак з огляду на відсутність належних доказів поважності відкладення розгляду справи, враховуючи думку представника позивача, яка заперечила щодо задоволення клопотання, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі, оскільки вважала, що розгляду цієї справи в апеляційному порядку не може перешкоджати наявність нерозглянутого спору про оскарження рішення комісії із розгляду актів про порушення ПРЕЕ, оформлене актом від 25.01.2022 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечила та просила залишити рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що у справі наявне чинне та ніким не скасоване рішення комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії ПрАТ «Волиньобленерго», яке оформлене протоколом від 25 січня 2022 року №122, а відповідач не надав суду будь-яких обґрунтованих доказів невірності розрахунку позивачем вартості необлікованої електричної енергії, тому позовні є підставними.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони є помилковими, не відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 4 вересня 2003 року між сторонами був укладений договір на користування електричної енергії для побутових потреб № 449063 (а.с.7-8).

Актом про порушення № 000175 від 17 січня 2022 року встановлено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електромережі оператора розподілу з порушенням схеми обліку у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.9).

На вказаному акті наявний підпис про ознайомлення з ним відповідача, хоча ОСОБА_1 заперечив, що це його підпис, однак жодними доказами це не підтвердив.

Відповідно до протоколу №122 засідання комісії з розгляду актів про порушення правил користування електроенергією ПрАТ «Волиньобленерго» від 25 січня 2022 року відповідачу на підставі акту про порушення нараховано до сплати 70 757,68 грн збитків (а.с. 11, 12).

На адресу помешкання, де було виявлено порушення, відповідачу ОСОБА_1 надіслано протокол з рахунком, у листі вказано про необхідність сплати вищевказаної суми на розрахунковий рахунок позивача у 30-ти денний термін з дня отримання рахунку (а.с.13).

Відповідач добровільно не відшкодував вартість необлікованої електричної енергії в сумі 70 757,68 грн, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання та розподілу електричної енергії (ст. 5 Закону №2189-VІІІ).

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Самим позивачем у позовній заяві вказано, що договір на користування електричною енергією, який був укладений у 2003 році, діяв до 31.12.2018 року, оскільки з 2019 року між позивачем як оператором системи розподілу та споживачем за адресою: АДРЕСА_1 почав діяти новий договір, який укладений шляхом приєднання до Публічного договору про надання послуг із розподілу (передачі) електричної енергії № 529449063.

Проте, як визначено ч.2 ст.14 Закону, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів.

Індивідуальний договір про надання послуг з постачання та розподілу природного газу, послуг з постачання та розподілу електричної енергії укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги.

Отже, індивідуальним споживачем, який приєднався до публічного договору за вказаною адресою, може бути власник даного житлового приміщення або законний користувач .

Згідно із ст. 7, 9 цього ж Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до пункту 2 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 26 липня 1999 року № 1357 (із послідуючими змінами) (далі-Правила), укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до пункту 1.1.1 ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Пунктом 2.1.3. Правил встановлено, що споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи.

Згідно з пунктом 2.1.5. Правил договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії (пункт 2.1.7 Правил).

Пунктом 5.2.1. глави 5.5 розділу V встановлено, що електропостачальник має право на отримання від споживача відшкодування збитків, пов`язаних з відхиленням споживача від договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період (день, місяць), відповідно до актів законодавства та умов договору та на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність споживача, іншого електропостачальника, власника мереж, оператора малої системи розподілу, оператора системи, постачальника послуг комерційного обліку.

Пунктом 5.5.5. глави 5.5 розділу V встановлено, що споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема: 1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); 2) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 4) здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; 6) забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України; 8) забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування; 20) не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Отже, законодавство у сфері надання комунальних послуг встановлює, що відносини у сфері постачання електричної енергії виникають між її постачальником (виконавцем комунальної послуги) та її споживачем, яким є особа, якій на праві власності належить нерухоме майно, до якого постачається відповідна послуга, або особа, яка зареєстрована або фактично проживає у відповідному житлі та користується відповідною послугою.

З матеріалів справи вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 , що обліковується за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий на ім`я відповідача ОСОБА_1 із покликанням на договір, який укладений 04 вересня 2003 року (а.с.7-8).

Як вбачається з наданих як в у місцевому суд, так і в суді апеляційної інстанції, документів, зокрема, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, місцем проживання відповідача ОСОБА_1 вказано за адресою АДРЕСА_3 (а.с.43).

З довідки підрозділу УДМС України у Волинській області про місце реєстрації відповідача, наданої на запит суду у зв`язку із вирішенням питання про відкриття провадження у даній справі, вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , з 27 квітня 2001 року (а.с.22 зворот).

Зі змісту свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 22.01.2007 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2007, видно, що квартира по АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі приватизації за законом (а.с.44-45).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підставність позовних вимог, оскільки апелянтом доведено, що відповідач не є ні власником, ні користувачем квартири, він не користувався послугами позивача, а тому не повинен відповідати за порушення, виявлені при огляді спірного житлового приміщення, отже і протокол від 25 січня 2022 року засідання комісії з розгляду акту про порушення №000175 від 17 січня 2022 року не має юридичного значення в даному випадку для вирішення питання про цивільну відповідальність даної особи.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд доходить висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не у повному обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України вказані обставини є підставою для задоволення апеляційної скарги відповідача та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача з ПАТ «Волиньобленерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3721,50 грн понесені ним судові витрати.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2023 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді