У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року

м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області:

суддя Харабадзе К. Ш.,

Справа № 545/3436/23

Номер провадження № 2/545/3169/23

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу про розірвання шлюбу

у с т а н о в и в :

15.09.2023 року представник позивача адвокат Лисенко С.С. звернулась в Полтавський районний суд Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Суддя, розглянувши матеріали позовної заяви, виходить з такого.

Відповідно до пунктів 5, 8 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити, докази, що підтверджують обставини вказані позивачем, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є громадянином Ісламської Республіки Іран, місце проживання відповідача в Ісламській Республіці Іран представником позивача не зазначено.

Відповідно до ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст.77 цього Закону (виключна підсудність, яка на спори про розірвання шлюбу не розповсюджується).

Будь-яких доказів спільного проживання сторін на території України, наявності або відсутності угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність справи про розірвання шлюбу судам України або іноземним судам, позивачем не надано. Також, позивачем не надано доказів існування домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Приписами ст.497ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Загальні правила підсудності цивільних справ судами України визначаються стосовно іноземців так само, як і стосовно громадян України.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Разом з тим, матеріали позовної заяви не містять відомостей, які б надавали позивачці право скористатися даною нормою закону, відсутні відомості про домовленість подружжя розглядати справу за місцем проживання позивача, відсутні відомості про перебування на утриманні позивачки малолітніх, неповнолітніх дітей, відсутні відомості про негативний стан здоров`я позивачки.

За наявними обліками Реєстру територіальної громади Полтавської міської територіальної громади відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відсутні

Відповідно до ч.10 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Так, відповідач не проживає на території Полтавського району.

Отже, пред`являючи позов за останнім відомим зареєстрованим місцем перебування відповідача, позивач має надати належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що відповідач проживав строком менше шести місяців на рік на території певної адміністративно-територіальної одиниці, і що таке його місце перебування було зареєстровано в установленому законом порядку.

Позивач у позові вказала останнє відоме місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 , але не надала суду жодних підтверджуючих доказів щодо проживання відповідача за вказаною адресою. Крім того, позивачем не надано посилання на докази, за якою саме адресою відповідач, як громадянин Ісламської Республіки Іран, якщо він мав тимчасову реєстрацію в Україні.

На запит суду до Єдиного державного демографічного реєстру, до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місць проживання фізичних осіб Полтавської міської ради не було надано відомостей про те, що останнім місцем проживання відповідача є вищевказана позивачем адреса.

Також в матеріалах позову відсутні докази, що на території Полтавського району перебуває майно відповідача чи місце його постійного заняття (роботи).

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до позовної заяви про розірвання шлюбу додаються: оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, повинна була подати до суду оригінал свідоцтва про укладення шлюбу.

В порушення наведених положень статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем в якості доказу надано копію свідоцтва про укладення шлюбу, а не оригінал свідоцтва про укладення шлюбу.

У випадку відсутності оригіналу свідоцтва про укладення шлюбу у позивача, вона не позбавлена можливості звернутись до відповідного органу із заявою про отримання дублікату свідоцтва про укладення шлюбу.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду із заявою про розірвання шлюбу, повинен надати суду оригінал свідоцтва про укладення шлюбу, однак у матеріалах, доданих до позову, оригінал даного свідоцтва відсутній.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до вимог ст. 190, 498 та 499 ЦПК України вручення відповідачеві ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів здійснюється шляхом звернення суду України з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 3 ЦПК України визначено, що правила міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються, якщо цим договором передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом.

Договір між Україною та Ісламською Республікою Іран про правові відносини та правову допомогу в цивільних і кримінальних справах, ратифікований Законом N 2823-IV ( 2823-15 ) від 07.09.2005, передбачає, що Громадяни кожної з Сторін мають право вільно звертатися в суди, прокуратуру, нотаріальні контори, далі іменовані "установи юстиції", та інші установи іншої Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні і кримінальні справи, можуть порушувати

клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, як і власні громадяни. Установи юстиції Сторін надають взаємну правову допомогу в цивільних і кримінальних справах відповідно до положень цього Договору. Правова допомога охоплює виконання процесуальних дій, передбачених законодавством запитуваної Сторони, в тому числі: - встановлення місцезнаходження та ідентифікація осіб; - допит сторін, підозрюваних, обвинувачуваних, свідків, потерпілих, експертів та інших учасників процесу; - огляд місця події, проведення обшуку і виїмки предметів; - проведення експертизи; - вилучення, зберігання і передача знарядь злочину та інших речових доказів; - вручення і пересилання документів; - тимчасова передача осіб, які утримуються під вартою; - надання відомостей про судимості осіб; - визнання і виконання судових рішень у цивільних справах, а також у кримінальних справах у частині відшкодування шкоди, заподіяної злочином; - розшук і арешт майна та інших доходів, одержаних злочинним шляхом; - інші дії, що не суперечать законодавству запитуваної Сторони. Для цілей цього Договору Сторони зносяться через свої центральні органи, якими є: - в Україні: Міністерство юстиції України (щодо виконання

судових рішень, у цивільних справах, а також у кримінальних справах на стадії судового розгляду) та Генеральна прокуратура України (у кримінальних справах на стадії досудового слідства); - в Ісламській Республіці Іран: Вищий орган Судової влади Ісламської Республіки Іран. Запит про надання правової допомоги складається мовою запитуючої Сторони з наданням завіреного перекладу на державну мову запитуваної Сторони або на англійську мову.

Також необхідно зважати на те, що договір вимагає складення або перекладу документу офіційною мовою запитуваної Держави. За таких обставин доцільним є надання копій позовної заяви з додатками у перекладі на мову Ісламської Республіки Іран або на англійську мову, з завіренням перекладу перекладачем (печаткою бюро перекладу), для запобігання повернення судового доручення без вручення відповідачеві через відсутність перекладу на офіційну мову або на англійську мову.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків строк 5 (п`ять) днів з дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення заяви без руху, заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ