Справа №295/6694/23
19.09.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Кузнєцова Д.В.,
за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,
представника позивача адвоката Кашапової В.О.,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру зайнятості про зобов`язання виплатити матеріальну допомогу для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, -
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 09.02.2017 року була прийнята на роботу в Житомирський обласний центр зайнятості, де працювала на різних посадах: із 09.02.2017 року працювала на посаді провідного юрисконсульта Житомирського обласного центру зайнятості, а з 26 грудня 2022 року була переведена на посаду заступника начальника юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості. При цьому, під час роботи звернулась із заявами від 13.01.2023 року та від 20.02.2023 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення, які надіслала за допомогою поштового зв`язку на адресу відповідача. Листом від 01.02.2023 року №389/10-23 Житомирський обласний центр зайнятості повідомив, що не погоджує виплату матеріальної допомоги, оскільки затвердженим тимчасовим кошторисом видатків на І квартал 2023 року у межах розрахованого фонду заробітної плати не передбачається можливості фінансування виплат матеріальної допомоги, в тому числі для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення. Листом від 27.02.2023 року №750/10-23 Житомирський обласний центр зайнятості, посилаючись на лист Державного центру зайнятості від 15.02.2023 «Про кошторис видатків на 2023 рік», повідомив, що Фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі, розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, матеріальної допомоги та оплати за цивільно-правовими договорами. Видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення розраховані на граничну чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08.12.2022 року №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості». Одночасно позивача проінформували, що про надання матеріальної допомоги подається письмова заява працівника, завізована керівником відповідного структурного підрозділу/керівником міської та районних філій/керівником міських центрів зайнятості та головним бухгалтером обласного/міського центру зайнятості. Однак ні в колективному договорі Житомирської обласної служби зайнятості на 2021-2022 роки, ні в Положенні про надання матеріальної допомоги не вказано, що заяви на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам неможливо відсилати поштою з рекомендованим листом. При надходженні таких заяв поштою передбачається можливість візування при безпосередньому розгляді таких заяв як керівником відповідного структурного підрозділу, так і головним бухгалтером. Відповідно до наказу Житомирського обласного центру зайнятості від 21.02.2023року №108-к «Про звільнення ОСОБА_1 » її звільнено з посади заступника начальника юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості 28.02.2023 року за скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, при остаточному розрахунку при звільненні 28.02.2023 року суми виплат матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, виплачені не були. За словами позивача, право на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення підлягає реалізації і захисту, зважаючи на те, що у затвердженому кошторисі Житомирського обласного центру зайнятості до її звільнення 28.02.2023 року були передбачені видатки на ці цілі, а таке її право як працівника закріплене у колективному договорі Житомирської обласної служби зайнятості на 2021-2022 роки, схваленому загальними зборами колективу обласної служби зайнятості від 08.04.2021 року, протокол №1. Вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення, а доводи про відсутність фінансування та дії в межах бюджетних асигнувань в умовах затвердженого кошторису видатків на 2023 рік безпідставними.
З огляду на викладене у позові, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Житомирський обласний центр зайнятості виплатити суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, та суму допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 30 травня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. ОСОБА_1 пояснила, що матеріальні допомоги виплачуються за календарний рік, їх можна брати одночасно або окремо. Підтвердила, що працівники центру не є держслужбовцями, установа фінансуються з Фонду соціального страхування. Щодо постановлення окремої ухвали поклалася на розсуд суду.
Представник позивача адвокат Кашапова В.О. додала, що позивач другу заяву на виплату допомоги подала 20.02.2023 року, тобто вже у період дії постійного кошторису, який затверджений 15.02.2023 року. Жодних перешкод, передбачених колективним договором або положенням, для отримання такої допомоги не було, однак листом від 27.02.2023 року відповідач відмовив у виплаті допомоги. При цьому позивач включена в граничну чисельність працівників, на яких розрахований кошторис. На переконання представника позивача, в діях відповідача вбачається дискримінація мобінг, так як керівником Житомирського обласного центру зайнятості були порушені умови колективного договору та Положення про надання матеріальної допомоги. З цього приводу просила постановити окрему ухвалу. На думку представника, керівник Житомирського обласного центру зайнятості за колективним договором міг відмовити у виплаті допомоги лише за відсутності коштів.
Представник Житомирського обласного центру зайнятості в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Суду пояснила, що саме постійний кошторис містить в собі видатки на виплату матеріальної допомоги, які і почали виплачуватися після його затвердження, з огляду на граничну чисельність працівників служби зайнятості. Тимчасовий кошторис такі видатки не передбачав. Наприклад, у 2019-2020 роках не було заборон або обмежень щодо таких виплат у період дії тимчасового кошторису. Таке застереження було передбачено лише у 2023 році. За тимчасовим кошторисом в 2023 році матеріальна допомога нікому не виплачувалась. Кошторис видатків на 2023 рік був розрахований виключно на штатний розпис Житомирського обласного центру зайнятості. Також за колективним договором допомога виплачується в межах асигнувань, передбачених кошторисом. Представник звертала увагу, що відповідач своїм наказом №814 від 30.12.2022 року ввів новий штатний розпис, в якому посада позивача була відсутня, та за наказом №396 від 26.02.2021 року надавати допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань це виключне право керівника. До того ж посада позивача виведена 03.02.2023 року поза штатом, а право на отримання допомоги у неї виникло після 15.02.2023 року. На запитання суду представник центру відповіла, що із 03.01.2023 по 28.02.2023 позивач обіймала посаду заступника начальника юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості поза штатом. Щодо винесення окремої ухвали, то представник відповідача не вбачає підстав для цього, оскільки не встановлено ознак дискримінації.
У ході розгляду справи судом встановлено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення надавалася деяким працівникам Житомирського обласного центру зайнятості , натомість ОСОБА_1 центр зайнятості не погодив виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення з посиланням на підпункт 3 пункту 2 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.02.2021 року №396 «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості», яким передбачається право директора Державного центру зайнятості, керівників регіональних та базових центрів зайнятості (як міра можливої, а не необхідної поведінки) в межах затвердженого фонду оплати праці, зокрема, надавати працівникам матеріальну допомогу в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.
Згідно зі статтею 2-2 КЗпП України мобінгом (цькування) визнаються систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації, безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень).
Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).
Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.
Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.
За змістом ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення або запобігти їх повторенню.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
З огляду на викладене та керуючись ст. 260-262 ЦПК України суд
П О С Т А Н О В И В :
Повідомити начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про те, що в ході розгляду справи виявлені ознаки можливого порушення трудового законодавства відносно ОСОБА_1 в частині недопущення дискримінації у сфері праці та заборони мобінгу (ст. 2-2 КЗпП України).
Копію окремої ухвали відповідно до ст. 262 ЦПК України направити начальнику Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
Встановити начальнику Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці строк для надання суду відповіді про виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, у два місяці з дня набрання окремою ухвалою законної сили.
На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя