Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я
5 жовтня 2023 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 2 травня 2022 року відповідачі нанесли йому тілесні ушкодження у вигляді синця та садна лівої щоки, садна лівого передпліччя, пошкодили його мобільний телефон.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачі свої правом подати відзив не скористалися.
Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2022 року зобов`язано уповноважену особу Відділення поліції №1 Житомирського управління поліції ГУНП в Житомирській області відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви (повідомлення) ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 2 травня 2022 року.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2022 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК України) на підставі заяви ОСОБА_1 про спричинення йому тілесних ушкоджень.
26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 був допитаний як потерпілий. Останній стверджував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спричинили йому тілесні ушкодження та пошкодили його телефон.
24 жовтня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були допитані як свідки, та повідомили що у них була суперечка з ОСОБА_1 , ніяких протиправних дій, ударів та тілесних ушкоджень вони останньому не наносили та не пошкоджували його телефон.
Згідно висновку експерта №445 при судово-медичній експертизі, даних медичної документації, даних матеріалів кримінального провадження у ОСОБА_1 виявлено слідуючі тілесні ушкожження: синець і садно лівої щоки, садно лівого передпліччя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від ударів рукою, ногою.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі (частина друга статті 11 КК України ).
Стаття 1177 ЦК України у цілому носить характер відсилочної норми права, системний аналіз назви та змісту статті 1177 ЦК України дає підстави для висновку, що дія цього правила поширюється виключно на випадки встановленого у визначеному процесуальним законом порядку кримінального правопорушення. Тобто, у правомірним чином розпочатому кримінальному провадженні має бути, у першу чергу, встановлено сам факт вчинення певного кримінального правопорушення стосовно потерпілого, який вимагає компенсації завданих йому збитків.
Для відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення необхідно встановити наявність шкоди; вчинення кримінального правопорушення; причинний зв`язок між кримінальним правопорушенням і завданою шкодою; вина особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України) факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження.
Суд в порядку цивільного провадження не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.
Зважаючи на порядок кримінального провадження, встановлений КПК України, на стадії досудового розслідування вирок суду не постановляється. Отже, у фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від відповідного кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває, відсутнє право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок такого кримінального правопорушення, на підставі статті 1177 ЦК України з огляду на те, що факт вчинення кримінального правопорушення належним чином не встановлений.
Водночас, факт кримінального правопорушення (злочину) може бути також встановлений й на стадії досудового розслідування у разі закриття кримінального провадження за статтею 284 КПК України з нереабілітуючих підстав постановами слідчого, дізнавача, прокурора.
Факт вчинення відносно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, якщо обставини, передбачені, зокрема, положеннями пунктів 4-8 частини першої статті 284 КПК України, виявляються під час судового провадження.
Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
До таких підстав можна віднести: 1) набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою; 2) смерть підозрюваного, обвинуваченого, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 3) наявність вироку по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 4) відмова потерпілого чи його представника від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення; 5) відсутність згоди держави, яка видала особу, стосовно кримінального правопорушення.
Отже, необхідною умовою для застосування статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, а так само постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено самий факт вчинення стосовно потерпілої певного кримінального правопорушення.
За відсутності встановленого факту кримінального правопорушення встановити всі умови застосування статті 1177 ЦК України неможливо, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми не виникає.
Фізична особа, яка вважає себе потерпілою від певного кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлені, не має права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі статті 1177 ЦК України.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Пунктом 5 статті 301 КПК України встановлено, що у разі прийняття прокурором рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор зобов`язаний у межах строків, визначених частиною другою цієї статті, забезпечити надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом надсилання копій матеріалів дізнання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб. У разі відмови вказаних осіб їх отримати чи зволікання з отриманням вказані особи вважаються такими, що отримали доступ до матеріалів дізнання.
Отже, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про компенсацію шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, є передчасним, оскільки в рамках кримінального провадження не встановлено факту вчинення кримінального правопорушення відносно позивача, тому право на позов на підставі статті 1177 ЦК України у позивача не виникло, а тому позов задоволенню не підлягає саме з цих підстав.
Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя М.М. Кірічук