РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/859/23

Провадження № 22-ц/4815/955/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Марчука Руслана Івановича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 травня 2023 року у складі судді Жуковської О. Ю., ухвалене в м. Дубно Рівненської області, повний текст рішення складено 05 червня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 09.03.2020 в м. Кременчук, вул. Некрасова,7, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MAN», ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем марки «MAN», ДНЗ НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .. Відповідно до постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.05.2020 по справі 524/1775/20 ОСОБА_1 було визнано винним в настанні ДТП. У результаті даної ДТП було пошкоджено, застрахований ТОВ «ОТП Лізинг» у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно з умовами договору страхування №3001/394/000001 від «22» квітня 2019 р. та Страхового сертифікату № 3001/294/122709 від 03.07.2019 р., транспортний засіб «MAN», ДНЗ НОМЕР_2 . Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку СТО №33744 від 27.03.2020 та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 108 622,08 грн. на рахунок страхувальника. Позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «СК «Країна», на підставі полісу АО/4539591, страхова компанія, надала страховий захист своєму Страхувальнику-відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту, на користь позивача у розмірі 44 765,88 грн. Різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою, яка відшкодувалася страховою компанією відповідача, становить: 63 856,20 грн. = (108 622,08 (розмір завданої шкоди) 44 765,88 грн. (сума відшкодування ПАТ «СК «Країна»). Претензією позивач письмово повідомив відповідача щодо необхідності виплати на його користь грошових коштів. Просив стягнути з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 63 856,20 грн. та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 травня 2023 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 63 856 гривень 20 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 684 гривні 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями закону, які передбачають, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та обґрунтоване тим, що оскільки відповідач ОСОБА_1 спричинив ДТП, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач ПрАТ«Страхова компанія «Універсальна» здійснио виплату страхового відшкодування потерпілому в повному розмірі 108 622,08 грн та отримав відшкодування від страхової компанії ОСОБА_1 ПАТ «СК «Країна»

у межах встановленого ліміту у розмірі 44 765,88 грн, а тому різницю завданих збитків у розмірі 63 856,20 грн позивач зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Марчук Руслан Іванович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не дано належної оцінки наявних у матеріалах справи постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.04.2020 року у справі № 524/1775/20, якою встановлено, що ОСОБА_1 працює ТзОВ фірма «Хризоліт», а також протокол БД №038788 про адмінправопорушення, у якому зазначено, що автомобіль належить ТзОВ фірма «Хризоліт» та застрахований безпосередньо нею. Вказує, що суд до спірних правовідносин застосував ст. 1187 ЦК України замість ст. 1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Зазначає, що судом не враховано, що страхова компанія відповідача зобов`язана відшкодувати усю завдану внаслідок ДТП шкоду у межах страхового ліміту, однак страховик порушив умови договору, здійснивши потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Покликається на ст. 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зазначає, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, та вважає, що

покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Покликаючись на те, що обов`язок відшкодування шкоди в даному випадку покладається на страховика відповідача у межах суми страхового відшкодування, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, а також стягнути судові витрати на користь його довірителя.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 19.03.2020 року в м.Кременчук по вул. Некрасова трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MAN», днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобілем марки «MAN», днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 ..

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.05.2020 року у справі №524/1775/20 ОСОБА_1 було визнано винним в ДТП (а.с.15,16,17-18, 80-81).

На момент скоєння ДТП пошкоджений транспортний засіб марки «MAN», ДНЗ НОМЕР_2 , був застрахований ТОВ «ОТП Лізинг» у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», що підтверджується договором страхування №3001/394/000001 від 22 квітня 2019 року та Страховим сертифікатом № 3001/294/122709 від 03.07.2019 р. (а.с.7-12).

ПрАТ«Страхова компанія «Універсальна» виплатила страхове відшкодування в розмірі 108 622,08 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.20, 21, 22, 23-24).

В подальшому, 04 травня 2021 року, ПрАТ«Страхова компанія «Універсальна» звернулася до ОСОБА_1 з вимогою про сплату боргу у розмірі 63 850,20 грн (а.с.25).

Звертаючись до суду з цим позовом, ПрАТ«Страхова компанія «Універсальна» зазначала, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «СК «Країна» на підставі полісу АО/4539591, страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику (відповідачу) та здійснила страхову виплату у межах ліміту на користь позивача у розмірі 44 765,88 грн. Різниця між завданою відповідачем шкодою і шкодою, яка відшкодована страховою компанією відповідача, становить 63 856,20 грн. (108 622,08 (розмір завданої шкоди) 44 765,88 грн. (сума відшкодування ПАТ «СК «Країна»), і саме вона підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ«Страхова компанія «Універсальна».

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України, на яку послався позивач, звертаючись із цим позовом, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки».

Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, судом встановлено, що на момент скоєння ДТП винна особа ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Хризоліт», працюючи на посаді водія транспортних засобів, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 2К від 04.03.2020 року.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Хризоліт» від 04.03.2020 року №02-В за водієм ОСОБА_1 закріплено автомобіль «MAN», днз НОМЕР_1 , причіп KOGEL S24 НОМЕР_3 .

Вказаний транспортний засіб, за участі якого сталася ДТП, застрахований у ПАТ «СК «Країна» згідно полісу № 58/АО/4539591 від 31.10.2019 року, і страхувальником зазначений ТзОВ фірма «Хризоліт». Строк дії договору з 04.11.2019 року по 03.11.2020 року.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається із страхового акту №58/58171/3.2.29, затвердженого 20.07.2020 року директором із врегулювання АТ «СК «Країна» Варавкою Н.А., ліміт відповідальності за страховим полісом становить 130 000,00 грн..

При цьому, розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті, і який дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, становить 44 765,88 грн..

Саме така сума була сплачена АТ «СК «Країна» як страховиком позивачу ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», що останнім підтверджено у позовній заяві.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, заявленого до винної особи, відповідальність якої застрахована у встановленому законом порядку.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд констатував, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нівелює існування цього правового інституту як такого.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Місцевий суд помилково не врахував зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оскільки у справі №755/18006/15 Велика Палата Верховного Суду досліджувала саму суть ефективності такого правового інституту як страхування відповідальності. Ключовим у вказаній постанові є те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, та підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.

З огляду на наведене та враховуючи, що страховим полісом про страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобумарки «MAN», днз НОМЕР_1 , за участі якого сталася дорожньо-транспортна пригода, на момент якої ним керував відповідач ОСОБА_1 , встановлена в розмірі 130 000,00 грн., беручи до уваги, що у якості страхового відшкодування страховиком сплачено лише 44 765,88 грн., вимога про стягнення решти суми відновлювального ремонту у розмірі 63 856,20 грн., заявлена до ОСОБА_1 як до особи, відповідальність якої застрахована, а не до страхової компанії, не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд також враховує відсутність доказів звернення позивача ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» до АТ «СК «Країна» як страховика винної у ДТП особи про стягнення решти суми завданої матеріальної шкоди в межах страхового ліміту, та відповідно, відсутність доказів відмови останнього у такій виплаті.

Відповідно до змісту частин 3, 4 та 5 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу і запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» передчасно заявлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 63 856,20 грн., з огляду на що у позові слід відмовити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 026,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № ПН524 від 10.08.2023 року, який підлягає стягненню на його користь із позивача ПрАТ«Страхова компанія «Універсальна».

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Марчука Руслана Івановича задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 травня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість гривень) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.