У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2023 Справа №607/10344/23

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., ознайомившись із заявою представника ОСОБА_1 , адвокатки Притули Оксани Богданівни про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, визнання договорів недійсними та удаваними, тапозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

14 червня 2023 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11 год. 00 хв. 06 липня 2023 року.

Також 14 червня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, визнання договорів недійсними та удаваними.

01 липня 2023 року суд протокольною ухвалою, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, прийняв зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, визнання договорів недійсними та удаваними до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

18 вересня 2023 року суд справу № 607/14351/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя об`єднав в одне провадження із справою № 607/10344/23 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, визнання договорів недійсними та удаваними, присвоївши справі № 607/10344/23.

03 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 , адвокатка Притула Оксана Богданівна звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила заборонити ОСОБА_2 будь-яким способом відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_2 особисто чи через третіх осіб здійснювати будь-які будівельні. ремонтні, реконструктивні, ліквідаційні чи будь-які інші роботи, направлені на зміну технічної характеристики та/чи зміну майнового стану квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 09 серпня 2009 року ОСОБА_1 з відповідачкою у справі - ОСОБА_5 уклав шлюб.

За час перебування у шлюбі подружжям було зроблено дороговартісний ремонт квартири АДРЕСА_1 , яка хоч і зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (титульно належить відповідачці), однак в результаті вказаного істотного покращення нерухомого майна, вона підлягає поділу відповідно до ст. 62 Сімейного Кодексу України.

Так, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 червня 2023 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 03 листопада 2008 року.

З часу укладення шлюбу, тобто з 2009 року по 2012 рік у квартирі ОСОБА_6 за рахунок особистих коштів здійснювався ремонт, оскільки придбана квартира була новозбудована, про що свідчить вищевказана Інформація з реєстру, позаяк підставою для реєстрації зазначено свідоцтво про право власності від 03 листопада 2008 року.

Так, на ремонт вказаної квартири позивачем придбавались матеріали, побутова вмонтована техніка, обладнання, меблі (докази чого було приєднано до позовної заяви).

Вартість вказаної квартири до проведення ремонту становила близько 2 356 000 грн, після проведення ремонту її вартість становить близько 5 700 000 грн.

Оскільки домовленості про добровільний поділ спільного сумісного майна подружжя між сторонами не досягнуто, позивач заявив позов про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , в якому просив:

1) визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 03 листопада 2008 року;

2) поділити квартиру АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_2 право власності на частину вказаного нерухомого майна.

Представник заявника вважає, що існують всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити процес поділу майна та виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки відповідач наділений всіма правомочностями власника і допоки квартира не визнана судом об`єктом спільної сумісної власності - може розпоряджатися спірною квартирою на власний розсуд, а відтак просить заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Отож, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить до таких висновків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом: заборони вчиняти певні дії.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Пункт 6 вказаної Постанови містить роз`яснення про те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Так, як зазначено вище, судом вирішене питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано окремий позов, з якого вбачається, що між сторонами існує спір щодо квартири АДРЕСА_1 .

Із приєднаних до позову документів, зокрема Відомостей з Державного реєстру речових прав вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , площею 104,4 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_8 із 03 листопада 2008 року.

Представник заявника стверджує, що ОСОБА_1 з 2009 по 2012 рік за рахунок особистих коштів у даній квартирі робив ремонт. Купляв побутову техніку, обладнання, меблі, внаслідок чого вартість квартири значно зросла.

Вказана квартира є предметом позову про поділ майна подружжя, що слідує із позовних вимог, викладених ОСОБА_1 у окремій позовній заяві.

Відтак, проаналізувавши матеріали справи та доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо квартири за вищевказаною адресою, суд доходить до висновку про наявність підстав для заборони ОСОБА_2 будь-яким способом відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті, оскільки невжиття саме такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася з позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд дотримується принципів співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідачів.

Суд звертає увагу, що застосування такого заходу забезпечення позову не обмежує власника майна у праві володіти і користуватися ним.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 особисто чи через третіх осіб здійснювати будь-які будівельні, ремонтні, реконструктивні, ліквідаційні чи будь-які інші роботи, направлені на зміну технічної характеристики та/чи зміну майнового стану квартири АДРЕСА_1 суд звертає увагу на наступне.

З поданої заяви не вбачається наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів і ймовірність ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову при невжитті таких заходів. Представник жодним чином не доводить, як проведення будь-яких будівельних, ремонтних, реконструктивних, ліквідаційних чи інших робіт, направлених на зміну технічної характеристики та/чи зміну майнового стану квартири АДРЕСА_1 , може ускладнити виконання рішення суду.

Також суд вважає за доцільне застосувати зустрічне забезпечення.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Частиною 4 ст. 154 ЦПК України визначено, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Враховуючи ціну позову та вартість майна, про обтяження якого просить сторона позивача, суд вважає доцільним застосування зустрічного забезпечення з метою забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача відповідно до вимог ч. 4 ст. 154 ЦПК України.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного строку судом має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення, також суд роз`яснює, що якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги щодо зустрічного забезпечення у визначений строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення (ч.ч. 8, 9 ст. 154 ЦПК України).

На підставі викладеного, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову частково, так як вона обґрунтована та доведена, а також застосувати зустрічне забезпечення у вигляді внесення на депозитний рахунок суду 10000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву представника ОСОБА_1 , адвокатки Притули Оксани Богданівни про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, визнання договорів недійсними та удаваними, тапозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 будь-яким способом відчужувати квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Застосувати заходи зустрічного забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду 10 000 грн.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати учасникам справи, Відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Острозького, 14, м. Тернопіль, 46002, ), Управлінню державної реєстрації Тернопільської міської ради (бульвар Тараса Шевченка, 3, 1 поверх, м. Тернопіль, 46001, ), для негайного виконання.

Ухвала про зустрічне забезпечення може бути оскаржена разом із ухвалою про забезпечення позову або окремо.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Я. Герчаківська