1Справа № 335/2672/23 2/335/1396/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 24.04.2015 року.

07 грудня 2021 року рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя шлюб з відповідачем був розірваний.

12 січня 2022 року позивач уклала повторний шлюб та змінила прізвище на „ ОСОБА_3 .

Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час постійно проживає разом із матір`ю. Батьком дитини є ОСОБА_2 , який належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, маючи постійний офіційний дохід. Позивач несе значні витрати на придбання продуктів харчування на дитину, придбання засобів гігієни, одягу, сплачує комунальні послуги за місцем проживання.

На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для даної вікової категорії на дитину відповідного віку до його повноліття з моменту надходження позову до суду.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

24.05.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Слизовською М.Ю. надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем в порушенням вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, до позовної заяви не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, зокрема, доказів, що дитина постійно на законних підставах проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_1 , за усною між нею та ОСОБА_2 домовленістю, дитина залишилася проживати з ОСОБА_1 . Оскільки власного житла у ОСОБА_1 не було, ОСОБА_2 було прийнято рішення подарувати позивачу квартиру, щоби його дитині було де жити. В цій квартирі ОСОБА_2 за власні кошти зробив ремонт, обладнав житло усією необхідною побутовою технікою, меблями, в тому числі і дитячими. Крім того, відповідач передав у власність ОСОБА_1 автомобіль, щоби вона могла возити дитину до дитячого садочку, за необхідністю до лікарні, привозити продукті з супермаркету тощо. Весь час, що дитина мешкала з матір`ю, ОСОБА_2 щомісячно добровільно перераховував ОСОБА_1 грошові кошти на утримання сина у сумі 4000 - 5000 гривень. З березня по вересень 2022 року ОСОБА_1 з дитиною за фінансової підтримки відповідача виїхали та перебували у Німеччині. У вересні 2022 року, одразу після повернення до України, новий чоловік ОСОБА_1 привіз дитину відповідачу та поставив перед фактом, що в них з ОСОБА_1 своя родина, а дитина повинна проживати зі своїм рідним батьком. Таким чином, з вересня 2022 року по лютий 2023 року син відповідача ОСОБА_6 постійно проживав зі своїм батьком - відповідачем по справі ОСОБА_2 та повністю перебував на його утриманні. Позивач взагалі не брала участі у витратах на дитину. 27.02.2023 року ОСОБА_1 за усною домовленістю з відповідачем ОСОБА_2 взяла дитину до себе на 3 дні. Втім, по закінченню цього терміну відмовилася повернути сина відповідачу. З метою визначення порядку участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, відповідач звернувся до Органу опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради. За результатами вивчення усіх наданих батьками малолітнього ОСОБА_4 документів га пояснень, головою районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради Вербовщуком С.Г. 11.04.2023 року було видано розпорядження № 99р «Про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_7 . Пунктом 1 розпорядження було визначено наступний порядок, участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: з четверга 09-00 години по понеділок 18-00 години. Крім того, пунктом 2 розпорядження зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в реалізації його прав на особисте спілкування з сипом, а ОСОБА_2 - дотримуватися встановленого порядку з урахуванням прав та інтересів дитини. Відповідно до положень пункту 3 розпорядження, попереджено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відповідальність, встановлену діючим законодавством, за невиконання батьківських обов`язків по дотриманню прав та інтересів дитини та про відповідальність, передбачену чинним законодавством за невиконання цього розпорядження. Зазначене розпорядження набуло чинності з моменту його видання і є обов`язковим до виконання.

Отже, з огляду на зміст зазначеного розпорядження, компетентним органом визначено, що малолітній ОСОБА_6 проживає з батьком 18 днів на місяць, інший час дитина проживає з матір`ю, тому вочевидь витрати відповідача ОСОБА_2 на утримання сина вище, ніж ОСОБА_1 . При цьому, з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 не звертався.

За таких підстав, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні на підставах зазначених в позові.

В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала повністю, просила в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 24.04.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2021 року.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 04.09.2018 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю, що не спростовано відповідачем.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що відповідач добровільно сплачує аліменти суду не надано.

Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12).

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що ОСОБА_2 є працездатним, офіційно працює, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімумувідповідного віку дитини.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Керуючись ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 29.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 1073 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 13.09.2023 року.

Суддя А.В.Воробйов