Справа № 308/6970/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Печунка В.О., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 1 800 Євро, що у еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 75 600 грн. на день повернення позики та 5000 грн. за послуги на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2021 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) і ОСОБА_4 (Позичальник) було укладено договір позики, згідно якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв еквівалент 1800,00 Євро, за офіційним курсом НБУ на день укладення договору позики 55 513 грн., із зобов`язанням повернути у визначених цим договором розмірі, строки і порядку. Вказано, що сума позики мала бути повернута до 29.06.2022 року в гривневому еквіваленті 1800 Євро за офіційним курсом НБУ на день повернення позики.

Підписанням вказаного договору сторони підтверджують факт передачі суми позики від Позикодавця Позичальнику, щ обула проведена до підписання договору в м. Ужгороді.

Зазначає, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики не виконала і суму боргу у визначений в договорі строк позивачу не повернула.

З огляду на викладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу в розмірі 75600 грн. та понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.05.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2023, 12.06.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.06.2023 року визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 , для дачі особистих пояснень.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2023 року постановлено відкласти судове засідання та попередити позивача про наслідки повторної неявки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено.

01.09.2023 до суду від представника позивача адвоката Печунки В.О. поступило клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи оригінал договору позики від 29.11.2021 року.

Позивач судовому засіданні 26.09.2023 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, зазначив що після спливу строку вказаного у договорі позики неодноразово намагався зв`язатися із відповідачкою в телефонному режимі, однак остання на дзвінки не відповідала. Також ходив до відповідачки за її місцем проживання, але її мати постійно повідомляла, що її немає вдома. Просив позов задовольнити, та проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Представник позивача адвокат Печунка В.О. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити та стягнути із відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики від 29.12.2021 року в розмірі 1800 Євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 75600 грн., а також понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідач у судове засідання 26.09.2023 повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду та відзиву не подавала.

За наведених обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 29.12.2021 року ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник) уклали договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Семен Ю.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №1202, згідно п.1 якого слідує, що Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв еквівалент 1800,00 євро за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору позики сумі 55 513,00 грн..

Згідно п.2 Договору позики сума позики має бути повернута до 29.06.2022 року, в гривневому еквіваленті 1800,00 євро за офіційним курсом Національного банку України на день повернення позики.

У п.3 Договору позики вказано, що факт повернення позики підтверджується заявою Позикодавця про отримання суми позики повністю або частково, справжність підпису на якій повинна бути засвідчена нотаріально. А п.4 Договору передбачено, що підписання цього договору сторони підтверджують факт передачі суми позики від Позикодавця Позичальнику, що була проведена до підписання договору в місті Ужгороді Закарпатської області.

Крім того, представником позивача подано оригінал вказаного договору позики вище розписки, який було оглянуто судом в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи.

Відповідно до повідомлення Національного банку України від 28.04.2023 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 28.04.2023 року щодо євро склав 42 грн.

Заслухавши вступне слово та пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується оригіналом нотаріально посвідченого договору позики від 29.12.2021 року, який підписаний ОСОБА_6 та Позичальником Рега Тетяною, та в п. 4 якого зазначено, що підписанням цього договору сторони підтверджують факт передачі суми позики від Позикодавця Позичальнику, що була проведена до підписання договору.

Дослідивши наведений договір позики, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є підтвердженням укладення між сторонами саме договору позики, оскільки засвідчує боргове зобов`язання відповідача, містить дату та умови отримання грошових коштів позичальником у позику та зобов`язанням повернути їх у визначений у договорі строк.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, вказане підтверджується наявним в матеріалах справи нотаріально посвідченим договором позики від 29.12.2021, за яким ОСОБА_1 позичив (передав у власність), а ОСОБА_5 відповідно прийняла (у борг) 1800,00 євро за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору позики сумі 55 513,00 грн., які зобов`язалася повернути в строк до 29.06.2022 року.

Також, судом встановлено з матеріалів справи, що відповідачем не повернуто позивачу суму позики.

З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором позики, настання дати повернення суми позики та відсутність доказів повернення позики в розмірі відповідно до умов договору, суд дійшов висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.

Враховуючи наведене, а також те, що стороною позивача доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення останнім зобов`язання щодо їх повернення, а відповідачем, в свою чергу, не надано жодних доказів, які б спростували викладені у позові обставини, тому суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення вимоги позивача, щодо стягнення заборгованості в розмірі 1800 Євро за договором позики від 29.12.2021, що в еквіваленті на гривні по офіційному курсу Національного банку України станом на 28.04.2021 року (день складання позовної заяви) становить 75600,00 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, то суд виходить із диспозиції ст. 141 ЦПК України, у відповідності до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, у відповідності до ч. ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ( Адвокат). укладено договір №298 про надання правової допомоги від 28.04.2023 року, відповідно до якого гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору.

До матеріалів справи долучено рахунок фактуру №298 від 28.04.2023, в якому вказано найменування послуг, їх кількість, вартість на суму 6000 грн. довідку №298 від 28.04.2023 про отримання адвокатом Печунка В.О. від ОСОБА_1 гонорар 6000 грн. та копію квитанції № 773420 від 28.04.2023 про оплату.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги ст. ст. 133, 137 ЦПК України граничний розмір витрат, складність справи, виконану адвокатом роботу (надані послуги), розмір задоволених вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., та сплачений позивачем судовий збір при подачі позову в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 625, 626, 628, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12,13, 76-81, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 29.12.2021 року в сумі 1800 Євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.04.2023 становить 75 600 (сімдесят п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення суду складено 29 вересня 2023 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Н.Б. Шумило