Справа № 487/1915/23
Провадження № 2/487/1281/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Удовиченко Д.Д., представника позивача - ОСОБА_1 , відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини - ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2023 року Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в інтересах дитини - ОСОБА_4 , звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якій просить позбавити батьківських прав відповідачів стосовно їх дитини - ОСОБА_4 та стягнути аліменти у розмірі по 25% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та особистий рахунок дитини; зобов`язати Миколаївський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області внести зміни до актового запису про народження дитини від 09.04.2015 № 716, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2

11 квітня 2023 року зазначена позовна заява залишена без руху.

28 квітня 2023 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій позивачем включено до складу відповідачів відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та вимогу до нього.

Як на підставу позовних вимог посилається на те, що Службою у справах дітей, спільно з патрульною поліцією, за повідомленням патрульної поліції, було перевірено адресу проживання відповідачів. На момент перевірки ОСОБА_3 перебувала в стані сильного, ймовірно, алкогольного сп`яніння, поводилася неадекватно. Жінка на поставлені питання щодо дитини, чоловіка, інших родичів відповідала нерозбірливо, грубо. За результатами медичного огляду встановлено, що у ОСОБА_3 гостра алкогольна інтоксикація - 4,12 проміле. В помешканні, де проживає дитина інвалід, антисанітарія, стійкий неприємний запах. Дитина не забезпечена належним харчуванням та доглядом. Своїм способом життя батьки створили небезпечні умови життя дитині, тому її було госпіталізовано до КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2» та відібрано у батьків. Через це позивач змушений звернутись до суду.

01 травня 2023 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

20 червня 2023 року позивачем долучено копії листів КП ММР «Міська дитяча лікарня №2» від 30.05.2023 та КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 02.06.2023.

26 червня 2023 року надійшов лист відділу ДРАЦС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) про розгляд справи без участі представника відділу. Заперечень щодо задоволення позовних вимог не мають. Вирішення позовних вимог залишають на розсуд суду.

25 липня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, підтвердила обставини, викладені в позові. Просила задовольнити позов, при цьому підтвердила що на даний час дитина проживає з батьками і умови їх проживання покращились.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, пояснила що вона вже не вживає алкогольні напої, дитину забрала з лікарні 30.06.2023, для неї створені всі умови. Просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що піклується про дитину, на даний час створили всі умови для дитини. Він працює і має змогу утримувати дитину.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною з інвалідністю з 08.09.2016 до 04.04.2033.

27.03.2023 Службою у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, спільно з начальником ВЗзГ УПП в Миколаївській області, виїзним лікарем швидкої допомоги на підставі усного повідомлення представника патрульної поліції, з метою соціального захисту дитини ОСОБА_4 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті обстеження встановлено, що умов для проживання дитини з інвалідністю не створено. В квартирі антисанітарія, розкидані речі, брудний посуд, в квартирі стійкий неприємний запах. На момент перевірки мати перебуває в неадекватному стані, агресивно поводиться, ймовірно під дією алкоголю.

Відповідно до Акту оцінки рівня безпеки дитини, дитина візуально має інвалідність, не здатна до самообслуговування, не розмовляє. У дитини температура 37,7 °С. Вага, зріст значною мірою не відповідають віку дитини; низький рівень гігієни дитини. Мати візуальну у стані сильного алкогольного сп`яніння, поводиться неадекватно, в помешканні пляшки від горілки. Наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, доглядом, який відповідає віку та сезону.

Відповідно до інформації КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2», 27.03.2023 до лікарні була доставлена дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 швидкою допомогою в супроводі представника служби у справах дітей.

Відповідно до виписки №701 від 27.03.2023, ОСОБА_3 поставлено діагноз - гостра алкогольна інтоксикація.

29 березня 2023 р. виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №183 про негайне відібрання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2» від 30.05.2023, за час перебування в стаціонарі дитини ОСОБА_4 , з 27.03.2023, її відвідує батько щотижня, а мати відвідала двічі.

Відповідно до відповіді КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 02.06.2023, самостійно за меддопомогою батьки дитини не зверталися. 06.06.2022 батько звернувся до медзакладу з приводу повернення йому амбулаторної картки ОСОБА_4 , мотивуючи можливістю виїзду з міста в зв`язку з військовим станом.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_2 , останній з 10.04.2023 працює на посаді охоронника в ТОВ «ЮГ-ЩИТ-2». За час роботи зарекомендував себе як відповідальний дисциплінований працівник.

Відповідно до Акта обстеження умов проживання від 18.09.2023, умови задовільні, в цілому покращилися.

Отже, судом не встановлено, що відповідачі ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на попередження продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачів є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Відповідачі заперечували проти задоволення позову і з наданих суду доказів убачається, що вони в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дитину, яка є дитиною з інвалідністю.

У справі відсутні жодні докази застосування до відповідачів будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Враховуючи що умови проживання дитини покращилися,батько дитини працює, за місцем проживання характеризується позитивно, батьки відвідували дитину у медичному закладі, а на даний час дитина перебуває з батьками, що у сукупності свідчить про те, що батьки змінили поведінку у кращу сторону, не втратили інтерес до дитини, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини - ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Шосейна, буд. 11.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року.

Суддя: З.М. Сухаревич