Справа № 752/5902/22
Провадження № 2/752/2239/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.09.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Луценко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання недійсними договорів купівлі продажу транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 в особо свого представника адвоката - Пшенишного О.О. звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання недійсними договорів купівлі продажу транспортного засобу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіт не склав. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 05.02.2011 між відповідачем ОСОБА_5 та спадкодавцем ОСОБА_4 було укладено шлюб згідно свідоцтва від 05.02.2011. За час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у шлюбі ними було придбано автомобіль Opel VIVARO (2011 року випуску), колір чорний, об`єм двигуна 1.9, державний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_1 стало відомо, що 02.02.2022 автомобіль Opel VIVARO, державний номер НОМЕР_1 , що входить до складу спадщини та є спадковою масою, ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2022/3081669.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Opel VIVARO (2011 року випуску), колір чорний, об`єм двигуна 1.9, vin код НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 від 02.02.2022 № 8043/2022/3081669, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року, заяву адвоката Пшеничного Олексія Олексійовича -в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено. Вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль Opel VIVARO (2011 року випуску, об`єм двигуна 1.9, колір чорний; vin код НОМЕР_2 ). Заборонено вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та обтяження автомобіля Opel VIVARO (2011 року випуску, об`єм двигуна 1.9, колір чорний; vin код НОМЕР_2 ).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надійшло.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Міським Палацем Новонароджених 03.08.1973.

05.02.2011 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 05.02.2011, актовий запис № 130. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_7 , дружини - ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 05.03.2020, актовий запис № 26.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сваріної О.С., адресованого ОСОБА_1 щодо спадкової справи № 01/01-16 від 05.01.2022 вбачається, що 0303.2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , заведена спадкова справа № 1/2020. Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є спадкоємцем на 1/6 частку спадкового майна, яке залишилось після смерті сина ОСОБА_4 .

Як вбачається з листів Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) № 31/26-98Аз від 18.02.2022, № 31/272 аз від 18.02.2022, у ВВНТПРЕД ЦБДР та АС при МВС України проведено вторинну реєстрацію вказаного транспортного засобу, придбаного в торговельній організації на ім`я гр. ОСОБА_2 . Документи, на підставі яких здійснені вказані реєстраційні операції знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання (3 роки) відповідно до ст. 203 наказу МВС України від 10.01.2014 № 5 ДСК.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02.02.2022 уклали договір купівлі-продажу 8043/2022/3081669 транспортного засобу Opel VIVARO (2011 року випуску), колір чорний, об`єм двигуна 1.9, vin код НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 від 02.02.2022 № 8043/2022/3081669.

Як вбачається з листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) № 31/26-9276 від 11.01.2023 ОСОБА_2 продаж автомобіля станом на 02.02.2022 здійснювався вперше протягом звітного року, інформація про оціночну або середньо ринкову вартість транспортного засобу не надавалися. Докази отримання ОСОБА_2 оплати у розмірі 200 грн. від ОСОБА_3 за продаж вказаного транспортного засобу за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 02.02.2022 № 8043/2022/3081669 знаходяться безпосередньо у сторін цього договору.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Частиною 2 ст.202 ЦК України визначено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.4 ст.202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких належать: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із ч. 1 ст. 317 ЦК України, змістом права власності є права власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.ст.60-63,68 СК України, за приписами яких будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а в разі неподільності - присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст.71 СК України.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи надані позивачем докази, вимоги законодавства, суд приходить до того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що Позивачем доведено, що автомобіль Opel VIVARO (2011 року випуску, об`єм двигуна 1.9, колір чорний; vin код НОМЕР_2 ) був спільною сумісною власністю подружжя померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Крім того, позивачем не доведено, що вказаний транспортний засіб ввійшов до спадщини, після померлого ОСОБА_4 .

Таким чином, при укладанні спірного договору купівлі-продажу транспортного засобу від 02.02.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , продавець мав право на відчуження вказаного об`єкту, при цьому порушень вимог законодавства при вчинення даного правочину судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку у відмові позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання недійсними договорів купівлі продажу транспортного засобу, - за недоведеністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання недійсними договорів купівлі продажу транспортного засобу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур