П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №381/30/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/4269/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Соловей Г.В., 02 червня 2022 року в м. Фастів, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У січні 2022 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09 жовтня 2008 року у розмірі 10588,01 грн станом на 30 листопада 2021 року, яка складається з наступного: 1554,76 грн - заборгованість за кредитом; 9033,25 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судові витрати у розмірі 2270 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 09 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 09 жовтня 2008 року та підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» й «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (надалі - Договір). При цьому, 09 жовтня 2008 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій він власним підписом підтвердив, що він ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунків суми плати за використання кредитних коштів.

У зв`язку з зазначеним, банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

Разом з тим, позивач вказує, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 30 листопада 2021 року має заборгованість перед банком у загальному розмірі 10588,01 грн, з яких: 1554,76 грн - заборгованість за кредитом, 9033,25 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами як наявності між сторонами цивільно-правових відносин щодо нарахування тіла кредиту та відсотків, так і наявності розміру заборгованості у відповідача перед позивачем у заявленому останнім розмірі (а.с.52-56).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується активацією відповідачем картки, користування ним картковим рахунком, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками про видані кредитні картки та про зміну умов кредитування.

При цьому, зазначає, що відповідно до положень ч. 2 ст. 642 ЦК України відповідач прийняв і погодився з умовами кредитного договору, у тому числі щодо сплати відсотків.

Також вказує, що суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у стягненні з відповідача на користь банку процентів через непогодження їх розміру, оскільки у такому разі застосуванню підлягають положення ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ (а.с.61-65).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 жовтня 2008 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву № б/н з ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі чого йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 3 % в місяць (а.с.10).

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» було додано до матеріалів справи наступні документи:

- розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09 жовтня 2008 року станом на 30 листопада 2021 року, згідно з яким заборгованість за кредитом становить 1554,76 грн, а заборгованість за відсотками за користування кредитом 9033,25 грн (а.с.4-7);

- довідку про видану відповідачу кредитну картку, згідно з якою 20 вересня 2008 року відповідачу було видано кредитну картку НОМЕР_1 зі строком дії до 01/10 (а.с.8);

- довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, згідно з якою початкова сума кредитного ліміту була встановлено у розмірі 0,00 грн, в подальшому вона змінювалася і максимально була встановлено у розмірі 2400,00 грн - з 10 жовтня 2008 року, а з 31 жовтня 2019 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн (а.с.9);

- довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 09 жовтня 2008 року (а.с.11);

- «Умови та Правил надання банківських послуг» (а.с.12-17);

- фото паспорту відповідача (а.с.22);

- виписку по рахунку за період з 20 серпня 2008 року - 16 грудня 2021 року, згідно з якою баланс на кінець періоду 31 жовтня 2019 року визначений -10588, 01 грн, усього надходжень визначено - 3664,7 грн (а.с.29-31).

З виписки по рахунку відкритому на ім`я відповідача вбачається, що виписка здійснена за період з 22 вересня 2008 року по 31 жовтня 2019 року, за її даними було видано 3406,00 грн кредитних коштів, остання операція з видачі готівкових коштів відбувалась 30 травня 2009 року на суму 104,00 грн, і залишок після операції становив -2130,29 грн. Погашення кредитної заборгованості, в тому числі за рахунок списання коштів з іншої картки, було здійснено на загальну суму 3594,64 грн остання операція з погашення кредиту відбулись 29 січня 2010 року внесенням готівки на суму 117,66 грн, залишок після операції становив -1605,43 грн. В подальшому відбувалось виключно списання відсотків за прострочений кредит та користування кредитним лімітом (без зазначення процентної ставки). Також має місце автоматичне погашення заборгованості за рахунок списання коштів з іншої карти: 14 травня 2019 року на суму 540,95 грн та 15 травня 2019 року на суму 476,09 грн, залишок після цих операцій визначений -10277,05 .

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1,3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

В Постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року у справі № 128/2269/20 підтримано вже неодноразово викладену Верховним Судом правову позицію відносно того, що виписка з рахунка особи, яка відповідає вимогам закону є документом. Який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наведених обставин вбачається, що 09 жовтня 2008 року відповідачем підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій містяться відомості про його персональні дані, також ним була надана фотокопія паспорту. З копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вона не містить будь-яких даних про суму кредиту чи встановлення кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, проте визначена процентна ставка 3% на місяць, що становить 36 % річних. Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що в анкеті-заяві, а також довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 09 жовтня 2008 року наявні підписи відповідача, а тому приходить до висновку, що кредитний договір було укладено між сторонами на умовах, зазначених у вказаних документах.

Таким чином, можна погодитись з доводами апеляційної скарги позивача про те, що між сторонами була узгоджена процентна ставка за користування кредитними коштами.

Матеріалами справи підтверджено видачу відповідачу кредитної картки № НОМЕР_1 , строк дії якої за довідкою банку становить до 31 січня 2010 року. Водночас, доказів щодо перевипуску вказаної кредитної картки матеріали справи не містять.

З виписки за картковим рахунком відкритим на ім`я відповідача вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, тобто не заперечував проти надання йому кредитних коштів згідно вищевказаних умов та не звертався зі скаргами чи претензіями щодо нарахованих йому сум заборгованості в ході користування кредитною карткою.

У свою чергу, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У відповідності до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за договором по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, у сукупності із розрахунком заборгованості, є доказами отримання позичальником кредитних коштів та їх фактичного використання, в тому числі прострочення зобов'язання. А отже висновок суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів укладення між сторонами кредитного договору, та відсутності підтвердження факту надання кредиту колегія суддів вважає помилковими.

Разом з тим, з виписки по рахунку відкритому на ім`я відповідача вбачається, що виписка здійснена за період з 22 вересня 2008 року по 31 жовтня 2019 року, за її даними було видано 3406,00 грн кредитних коштів, остання операція з видачі готівкових коштів відбувалась 30 травня 2009 року на суму 104,00 грн і залишок після операції становив - 2130,29 грн. Погашення кредитної заборгованості, в тому числі за рахунок списання коштів з іншої картки, було здійснено на загальну суму 3594,64 грн остання операції з погашення кредиту відбулись 29 січня 2010 року внесення готівки на суму 117,66 грн залишок після операції становив - 1605,43 грн, з урахуванням нарахованих відсотків.

Після дати 29 січня 2010 року відбувалось виключно списання відсотків за прострочений кредит та користування кредитним лімітом (без зазначення процентної ставки). Також має місце автоматичне погашення заборгованості за рахунок списання коштів з іншої карти: 14 травня 2019 року на суму 540,95 грн та 15 травня 2019 року на суму 476,09 грн, залишок після цих операцій визначений - 10277,05 грн.

Відповідно до даних, наведених позивачем у розрахунку, відповідач має заборгованість перед банком за кредитом в розмірі 1554,76 грн - заборгованість за кредитом; 9033,25 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період 22 вересня 2008 року по 30 листопада 2021 року. Разом з тим, розрахунок не є належним доказом наявності заборгованості, до того ж його складові частині відрізняються від даних наведених у виписці по рахунку, а тому цей розрахунок не приймається до уваги суду.

Як вже вказано вище матеріалами справи підтверджено видачу відповідачу кредитної картки № НОМЕР_1 , строк дії якої за довідкою банкою становить до 31 січня 2010 року. Водночас, доказів щодо перевипуску вказаної кредитної картки матеріали справи не містять.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, то правові підстави для нарахування позивачем заборгованості відповідачу після визначеної дати 31 січня 2010 року відсутні. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, однак таких вимог в межах даної справи позивачем заявлено не було. Дані висновку суду ґрунтуються на правовій позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та вже усталеній судовій практиці її застосування.

Станом на 31 січня 2010 року, згідно з випискою по рахунку заборгованість відповідача становила 1605,43 грн, 14 та 15 травня 2019 року відбулось автоматичне погашення заборгованості за рахунок списання коштів з іншої карти на загальну суму 1017,04 грн. А отже різниця у вказаних сумах становить 588,39 грн. При цьому у цей період позивачем було нараховано і зараховано у суму заборгованості по процентам проценти за користування кредитним лімітом в розмірі 637,81 грн, нарахування яких не було передбачено в умовах анкети-заяви та довідці про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача і дату на яку він здійснений, тобто нарахування цих процентів не було погоджено в належній формі сторонами у справі, а отже їх зарахування не відповідає умовам договору. На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено рішення, за неповно встановлених обставин справи, що призвело до неправильного застосуванням норм матеріального та процесуального права, то доводи апеляційної скарги слід вважати такими, що знайшли своє підтвердження частково. Однак враховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи, правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України судові витрати понесені позивачем не підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В.Соколова

Судді В.А.Нежура

Н.В.Поліщук