ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року

справа № 690/290/22
провадження № 22-ц/821/804/23

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Сергун Т. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Ватутінської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Ватутінської міської ради, про повернення малолітньої дитини, у складі судді Линдюка В. С., повний текст рішення складено 30 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

11 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Ватутінської міської ради, про повернення малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з березня 2021 року повністю перебував на утриманні та вихованні позивача.

Зазначається, що за місцем проживання позивача в м. Звенигородка малолітньому ОСОБА_4 створено належні умови для проживання та гармонійного розвитку, в зв`язку з чим органом опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області вирішено за доцільне визначити його місце проживання разом з батьком.

Відповідач у справі проживала в м. Ватутіне, тобто окремо від позивача та їх спільного сина, та періодично приїжджала до них в гості, а позивач не чинив перешкод їй у спілкуванні з сином.

07 червня 2022 року відповідач приїхала та забрала дитину, мотивуючи це спільною поїздкою в гості в м. Ватутіне, вказавши, що поверне її 08 червня 2022 року.

08 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою, оскільки ОСОБА_2 з їх сином не повернулися до м. Звенигородка.

В подальшому, працівниками поліції повідомлено позивача, що ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3 09 червня 2022 року перетнули державний кордон України в напрямку Польщі, та на час звернення до суду з даним позовом продовжують перебувати в Польщі.

ОСОБА_1 вважає, що такі дії ОСОБА_2 суперечать вимогам законодавства, оскільки він жодного дозволу на виїзд дитини за кордон не надавав, а також порушують його батьківські права, оскільки він позбавлений можливості повноцінно спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним утримування ОСОБА_2 за територією України їх спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати ОСОБА_2 повернути дитину до її постійного місця проживання в Україні, а також зобов`язати орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області виконати дії по направленню рішення до виконання країною теперішнього перебування дитини.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки викладені у рішенні суду без врахування та дослідження поданих сторонами доказів і фактичних обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування про умови проживання малолітньої дитини відповідно до якого Орган опіки та піклування вважає задовільними умовами проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 з окремою кімнатою для сина, яка повністю умебльована, з телевізором таким подібним.

При цьому зазначається, що судом першої інстанції не прийнято до уваги й забезпечення якнайкращих інтересів дитини, оскільки дитина є громадянином України, постійно проживавала на території України. Миттєве переміщення дитини до Республіки Польща, на думку скаржника, спричинить розрив із соціальними зв`язками на території України, а саме: бабусями, друзями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 березня 2023 року у справі № 690/290/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

12 червня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_5 адвоката Держан В. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що оскаржуване рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 березня 2023 року є законним, обґрунтованим, прийнятим у відповідності до закону та верховенства права, суд при розгляді справи не порушив норми ні матеріального, ні процесуального права, аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та надуманими.

Зокрема, зазначається, що скаржником не вказується в чому конкретно рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, які докази не були досліджені в судовому засіданні.

Представник відповідача зазначає, що ні в позові, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначає в чому полягає неправомірне переміщення дитини та неправомірне утримання дитини.

Стосовно тверджень про висновки Органу опіки та піклування, то вони містять рекомендаційний характер.

Крім того, на думку відповідача та його представника, висновок від 14 травня 2021 року, виконавчого комітету Звенигородської міської ради, рішенням № 162 про затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його батьком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає вимогам закону, та до вказаного доказу слід віднестись критично, оскільки висновок суперечить інтересам дитини, винесено упереджено, з порушенням як прав та інтересів відповідача (розгляд питання проводився у відсутності матері та не з`ясовувалася думка матері), так і прав та інтересів малолітньої дитини, а також з явним перевищенням визначених Сімейним кодексом України меж повноважень Органу опіки та піклування, оскільки служба у справах дітей не надала першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

При цьому, на момент вказаного рішення, дитина проживала у м. Ватутіне, Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради є не належним органом, який прийняв рішення.

Крім того, службою не вмотивовано свою позицію про доцільність розлучення малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_2 та встановлення доцільності місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком.

Також, у відзиві звертається увага на той факт, що 27 травня 2021 року рішенням Виконавчого комітету Ватутінської міської ради № 195 був затверджений висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач, знаючи про існування вказаного рішення, до суду про встановлення місця проживання дитини не звертався.

Жодного судового рішення про встановлення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 не існує, а тому ніякої підстави для повернення дитини за місцем проживання батька АДРЕСА_2 не має.

У відзиві представник ОСОБА_5 адвокат Держан В. В. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20.03.2023 року у справі № 690/290/22 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 ЦКП України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам,

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що тимчасове розлучення малолітнього ОСОБА_3 з батьком, хоча і порушує інтерес останнього, однак виправдано забезпеченням найкращих інтересів дитини, оскільки на даний час в Україні триває воєнний стан, що створює реальну небезпеку для її життя та здоров`я.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що згідно змісту абз. 13 п. 2-3 Правил перетину державного кордону України громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 ( у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та безпосередньо з позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення малолітньої дитини, посилаючись на норму ст. 162 СК України.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.05.2021 Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (т. 1, а.с.27).

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 мотивував позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 незаконно забрала їх спільну дитину з собою та перетнула кордон України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області 09.06.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування за заявою ОСОБА_1 від 08.06.2022 про те, що його співмешканка ОСОБА_2 з їх спільною дитиною не повернулися додому та розпочато кримінальне провадження № 0000438, яке постановою слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 28.06.2022 закрито оскільки встановлено місцеперебування ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який слідує за мамою, 09.06.2022 року перетнули державний кордон України в пункті пропуску «Угринів» (кордоні з Польщею) в напрямку виїзду.

Одночасно в матеріалах справи наявне рішення Окружного суду м. Вроцлава від 24.11.2022, яке було долучено до матеріалів справи представником відповідача в суді першої інстанції, яке переведено з польської на українську мову щодо відмови у видачі наказу про повернення ОСОБА_3 в Україну (т. 1, а.с. 235).

Так, ст. 11 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII , на держави-учасниці покладено зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Зазначена стаття кореспондує із правом кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, закріпленим у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної в Римі 04 листопада 1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР .

Згідно із Законом України від 11 січня 2006 року № 3303-IV Україна приєдналася до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, укладеної 25 жовтня 1980 року в м. Гаага (Нідерланди).

Статтею 2 Гаазької Конвенції 1980 року на договірні держави покладено зобов`язання вживати всіх належних заходів для повернення дітей, протиправно вивезених або утримуваних на території іноземної держави, до держави їх постійного місця проживання. Для цього вони використовують самі швидкі процедури, наявні в їхньому розпорядженні.

В силу ст. 3 Гаазької конвенції переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо:

a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування;

b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Права піклування, згадані в пункті a), можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Застосування Конвенції припиняється, коли дитина досягає віку 16 років (ст. 4 Гаазької Конвенції).

Для цілей цієї Конвенції, згідно зі ст. 5 : права піклування включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини; права доступу включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання.

Відповідно до ст. 12 Гаазької Конвенції якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено ст. 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Як вбачається безпосередньо з рішення Окружного суду м. Вроцлава від 24 листопада 2022 року, ОСОБА_1 звернувся 04.10.2022 до суду з заявою про повернення малолітнього ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Черкаси, України, відповідно до Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, укладеної в Гаазі 25 жовтня 1980 року, на колишнє місце проживання в Україні, у зв`язку з незаконним утримуванням малолітнього у Польщі матір`ю ОСОБА_10 .

За наслідками розгляду, суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 та зазначив, що найкращі інтереси малолітнього перешкоджають виданню наказу про його повернення в Україну.

Апеляційний суд у Варшаві V відділ з цивільних справ після розгляду справи 6 лютого 2023 року за позовом ОСОБА_9 в судовому засіданні, за результатами оскарження заявником рішення Окружного суду м. Вроцлава від 24 листопада 2022 року, № справи ХІІІ Ns 446/22, ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів акцентує увагу на тому, що позивач ОСОБА_1 звертався в суд за захистом своїх прав та інтересів з предметом позову про повернення дитини, як незаконну вивезену з України.

Аналізуючи приведені судові рішення колегія суддів враховує, що дані рішення, що набрали законної сили та винесені судами Республіки Польщі, не потребують примусового виконання на теритрії України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування п.3 ч.1ст. 255 ЦПК України, що викладені в постановах від 10.06.2020 року у справі № 366/2099/17, від 27.05.2020 у справі № 761/35475/18, закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Порівнявши між собою предмет та підстави позову у справах № 690/290/22 та справи № XIII Ns 446/22, суд приходить до висновку, що вони тотожні.

Незалучення третіх осіб до участі у справі Органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, Служби у справах дітей виконавчого комітету Ватутінської міської ради не зумовлює новий спір, так як сторони справи, предмет і підстави позову лишилися тотожними.

А отже, у правовідносинах, що склалися між сторонами, наявне рішення у справі (постанова Окружного суду у Вроцлаві від 24 листопада 2022 року, яка залишена без змін рішенням Апеляційного суду у Варшаві V відділу з цивільних справ від 6 лютого 2023 року) про відмову у поверненні дитини, між тими самими сторонами, про той самий предмет, і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 березня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Ватутінської міської ради про повернення малолітньої дитини закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко