КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9009/2023
справа №759/6384/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Єросової І.Ю.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У червні 2022 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 28 703,19 грн заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 13 жовтня 2012 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої останній погодився, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, вказаного у довідці. Згодом розмір кредитного ліміту збільшено до 24000,00 гривень.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 07 лютого 2022 року заборгованість становить 28 703,19 грн, що складається із:

- 23185,15 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту;

- 5518,04 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, AT КБ ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що між сторонами укладено договір, позичальник погодився на його умови, зокрема, підписавши анкету-заяву, позичальник погодився і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір та правом банку змінювати кредитний ліміт.

Вказує, що у цьому випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах.

Вказує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору.

На підставі анкети-заяви відповідачу 13 жовтня 2012 року відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку Універсальна № НОМЕР_1 , на яку встановлено початковий кредитний ліміт.

Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом.

Розрахунок заборгованості не спростовано, доказів повернення кредиту матеріали справи не містять, отже у місцевого суду не було підстав відмовляти у задоволенні позову.

Вказує, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема розрахунком заборгованості та випискою за картковими рахунками відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог статті 12 ЦПК України, оскільки фактично спростовував доводи позивача щодо факту наявності боргу за кредитом.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року №923/760/18, від 11 вересня 2019 року №642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року №127/7543/17, від 23 грудня 2019 року №375/250/18, від 02 грудня 2020 року №284/157/20-ц, №153/1334/16 від 11 вересня 2019 року, №200/5647/18 від 16 вересня 2020 року, №278/2177/15-ц від 17 грудня 2020 року, №284/157/20-ц від 02 грудня 2020 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. Заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Відтак, суд виснував, що позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту.

Суд також вказав, що за відсутності у відповідача заборгованості за основним кредитним зобов`язанням (поточним тілом кредиту), є відсутньою заборгованість за відсотками.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи установлено, що 13 жовтня 2012 року ОСОБА_1 у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, заповнив інформацію про персональні та контактні дані, а також поставив свій підпис у розділі "виявляю бажання оформити на своє ім`я".

Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток (платіжна картка кредитка "Універсальна", пенсійна картка, дебетова особиста картка, зарплатний пакет, картка GOLD, "Ощадкнижка" (депозит), ідентифікація з паспортом), а також суму бажаного кредитного ліміту на карту "Універсальна"/GOLD.

Проте жодних відміток зазначений розділ не містить. Не міститься і відмітки навпроти поля "Пам`ятку клієнта, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування отримав та ознайомився з її змістом під підпис" (а.с.20).

Окрім того, при пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт:

- Універсальна, 30 днів пільгового періоду;

- Універсальна, 55 днів пільгового періоду;

- Універсальна Contract;

- Універсальна GOLD.

При цьому, для карток "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та "Універсальна Contract" процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати. Також є відмінності у розмірах та порядку нарахування неустойки.

Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, якщо відомо про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Надана банком довідка про перелік виданих кредитних карток не містить даних про їх тип, що позбавляє суд здійснити обрахунок відсотків за користування кредитом.

Щодо посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відтак відсутні підстави уважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які уважав узгодженими банк.

Разом з тим, відповідно до даних виписки по рахунку, що подана разом із позовною заявою, убачається, що ОСОБА_1 має рахунок у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та згідно із змістом виписки стан рахунку має від`ємне значення у сумі 28 703,19 грн (а.с. 57-66).

Згідно з положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відтак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Отже відповідно до зібраних у справі доказів убачається, що при зверненні до суду банк довів наявність між сторонами грошових зобов`язань, які є невиконаними.

Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що виписка по рахунку не пояснює конкретних умов, на яких відбувається кредитування, зокрема розміру процентів, порядку та строків їх сплати.

З урахуванням викладеного, обставини наявності кредитних правовідносин підтверджуються матеріалами справи, відтак вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 23 185,15 грн підлягають задоволенню.

В іншій частині стягнення відсотків вимоги є недоведеними, відтак задоволенню не підлягають.

Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року №923/760/18, від 19 вересня 2019 року №127/7543/17, від 23 грудня 2019 року №375/250/18, від 23 грудня 2019 року №572/1169/17, від 03 березня 2021 року №173/436/18, від 29 липня 2020 року №753/10779/16-ц, від 02 грудня 2020 року №284/157/20-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №642/5533/15-ц є некоректним, оскільки визначена у апеляційній скарзі практика Верховного суду не є релевантною до обставин цієї справи, ураховуючи мотиви, за яких у цій справі позовні вимоги в частині стягнення відсотків залишаються без задоволення.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що збір стягується пропорційно до задоволених вимог.

За наслідками розгляду позовних вимог такі задоволені у загальному розмірі 23 185,15 грн, що становить 80,78% від ціни позову 28 703,19 грн.

При зверненні до суду першої інстанції судовий збір сплачено у сумі 2481,00 грн та 80,78% від цієї суми становить 2 004,15 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

За подання апеляційної скарги сплачено 3721,50 грн. За наслідками розгляду апеляційної скарги вимоги задоволено в розмірі 80,78% від ціни позову 28703,19 грн, відтак розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із апеляційним провадженням становить 3 006,23 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 23 185,15 грн заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 2004,15 грн у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору до суду першої інстанції та 3006,23 грн у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова