Постанова

Іменем України

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 725/6551/22

провадження № 61-9210св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 23 лютого 2023 року у складі судді Іщенка І. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2023 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н. В. (далі - приватний нотаріус Чернівецького МНО), про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у користування кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 листопада 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово?інвестиційний банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавць) укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала іпотекодержателю в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово?інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого відбулася заміна кредитора, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 02 листопада 2006 року.

Позивачка також зазначала, що у березні 2021 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки від 02 листопада 2006 року звернуло стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідний запис № 41626058 був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького МНО Козловою Н. В. Отже, такі дії були здійснені відповідачем без відома позивачки та з порушеннями як процедури вчинення реєстрації права власності, так і її прав та інтересів.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького МНО Козлової Н. В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 57784775 від 21 квітня 2021 року за ТОВ «Кредитні ініціативи», скасувавши право власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Першотравневий районний суд міста Чернівців своїм рішенням від 23 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення приватного нотаріуса Чернівецького МНО Козлової Н. В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 квітня 2021 року за ТОВ «Кредитні ініціативи», вилучив запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21 квітня 2021 року про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Визнав право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що квартира позивачки (іпотечне майно) є її єдиним нерухомим майном, а також використовується нею як місце постійного проживання. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку з чим позовні вимоги, а саме: визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, вилучення запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» та визнання права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно підлягають задоволенню.

Чернівецький апеляційний суд своєю постановою від 18 травня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнив частково. Виключив з мотивувальної частини рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 23 лютого 2023 року посилання, як на підставу задоволення позову, відсутність надісланого ОСОБА_1 повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень щодо кредитного зобов`язання.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 23 лютого 2023 рокув частині вирішення позовних вимог про вилучення запису

у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21 квітня

2021 року про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи»

та визнання права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , скасував.

В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив дотримання процедури здійснення державної реєстрації права власності на іпотечне майно в позасудовому порядку, передбаченої статтею 35 Закону України «Про іпотеку», тому з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання як на підставу задоволення позову відсутність надісланого ОСОБА_1 повідомлення (письмової вимоги) про усунення порушень основного зобов`язання та іпотечного договору.

Крім того, рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» вчинено із порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію та визнання права власності на нерухоме майно, апеляційний суд виходив з того, що позивачка не заявляла вимог про скасування запису про державну реєстрацію та визнання права власності, отже, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, та про скасування права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України -відсутній висновок Верховного Суду щодо чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у період із 21 до 22 квітня 2021 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що державна реєстрація права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 проведена 21 квітня 2021 року, тобто в період часу, коли Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність, натомість Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким фактично продовжено дію мораторію на стягнення майна, набрав чинності 23 квітня 2021 року, як і Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб».

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісопчук В. В., подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 02 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження та витребував цивільну справу. Зупинив дію рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 23 лютого 2023 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2023 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

У серпні 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 14 вересня 2023 справу призначив до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 листопада 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у користування кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 листопада 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово?інвестиційний банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавць) укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала іпотекодержателю в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово?інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого відбулася заміна кредитора, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 02 листопада 2006 року.

Відповідно до пункту 5.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання позичальником та/або іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки сум процентів (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені кредитним договором; незалежно від настання терміну виконання позичальником та/або іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за кредитним договором - при виникненні підстав, визначених у пунктах 3.1.5, 3.1.6, 3.1.8 цього договору.

Згідно з пунктом 5.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку.

Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателя предмета іпотеки в рахунок виконання позичальником та/або іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає правовстановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно іпотеки.

Іпотекодержатель має право вимагати від позичальника та/або іпотекодавця незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а при незадоволенні його вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до Закону та цього договору при наявності також наступних підстав: порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, зокрема, щодо вжиття заходів, необхідних для збереження предмета іпотеки.

17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово?інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а останній - відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Таким чином, відбулася заміна кредитора, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 02 листопада 2006 року.

21 квітня 2021 року приватний нотаріус Чернівецького МНО Козлова Н. В. зареєструвала за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки касаційна скарга не містить доводів в частині вирішення позовних вимог про скасування права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно, рішення суду першої інстанцій в нескасованій частині та постанова апеляційного суду оскаржуються в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядається судом касаційної інстанції лише у цій частині.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - в редакції, чинній на час реєстрації права власності) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно вчинено із порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинним в період реєстрації права власності, оскільки квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 31,30 кв. м, є місцем постійного проживання позивача та є предметом іпотеки, яким забезпечено виконання кредитного договору від 02 листопада 2006 року, наданого в іноземній валюті.

Місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Чернівецького МНО Козлової Н. В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 квітня 2021 року за ТОВ «Кредитні ініціативи», виходив з того, що оскаржуване рішення про реєстрацію права власності вчинено із порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинним на момент такої реєстрації.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедури банкрутства (у редакції Закону України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу, тобто 21 квітня 2021 року.

13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» (тут і далі - Закон № 1381-IX), відповідно до пункту 2 Розділу ІІ якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Також 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» (тут і далі - Закон № 1382-IX), яким внесла зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 виклала в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».

Закони № 1381-IX та № 1382-IX Президент України підписав 21 квітня 2021 року, та 22 квітня 2021 року їх опубліковано в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України».

Закони України № 1381-IX та № 1382-IX набрали чинності 23 квітня 2021 року.

Відповідно до цих законів Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.

Щодо дії закону в часі

В оцінці правомірності дій іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності від 21 квітня 2021 року потрібно враховувати, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 21 квітня 2021 року та поновив свою дію лише 23 квітня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За правилами частин першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, зумовлює у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене в результаті прийняття пізніше іншого закону чи інакшого нормативно-правового акта.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

З урахуванням наведених приписів Закону та Рішення Конституційного Суду України є підстави для висновку, що іпотекодержатель, звертаючись до державного реєстратора з метою позасудового врегулювання спору, мав керуватися тією нормою права, яка сформульована саме у законі, яка була чинною на момент вчинення ним відповідної реєстраційної дії, зокрема й звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нього за іпотекодержателем. За умови дотримання вимог позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, чинних на момент вчинення такої дії, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем є правомірним та не підлягає скасуванню судом.

Враховуючи, що станом на 21 квітня 2021 року Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність та поновлено його дію було лише 23 квітня 2021 року, тому доводи касаційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» про те, що реєстрація за ним права власності відбулася в період, коли Закон України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вже втратив чинність, є обґрунтованими.

Закон України, який набрав чинності, за загальним правилом, застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини є тривалими і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, тоді нове правове регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

У Законі № 1381-IX, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого продовжено дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не міститься застереження про те, що його положення застосовуються до правовідносин не раніше дня його офіційного опублікування, а тому підстав для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у справі, що переглядається, не встановлено.

Висновки щодо застосування норм права, зокрема, щодо відповідності закону, загальним засадам цивільного законодавства України та принципам права у правовідносинах щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки у період 21, 22 квітня 2021 року, який за своїми характеристиками підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 718/1816/21 (провадження № 61?3528сво22).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про протиправність дій приватного нотаріуса Чернівецького МНО Козлової Н. В. під час вчинення реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем ТОВ «Кредитні ініціативи» з підстав неможливості звернення стягнення на майно в період дії мораторію.

Крім того, як встановлено судами, інших підстав, які б перешкоджали приватному нотаріусу 21 квітня 2021 року здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кредитні ініціативи» не виявилось.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що не знайшли свого підтвердження посилання позивача як на підставу позовних вимог на неповідомлення іпотекодержателем про наміри зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, оскільки ТОВ Кредитні ініціативи» направляло на ім`я позивача як іпотекодавця, повідомлення про усунення порушень основного зобов`язання та про можливість, в разі його невиконання, звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказану вимогу ОСОБА_1 отримала 22 лютого 2020 року (а.с. 100).

Таким чином, 21 квітня 2021 року у приватного нотаріуса Чернівецького МНО Козлової Н. В. не було наявних перешкод на вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації за іпотекодержателем іпотечного майна, відповідно оспорюване рішення про державну реєстрацію є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо застосування принципів справедливості, добросовісності та розумності у спірних правовідносинах

Оцінюючи дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо примусового звернення стягнення на іпотечне майно 21 квітня 2021 року на предмет відповідності засадам справедливості, добросовісності та розумності, апеляційним судом зазначено, що повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання кредитної заборгованості банк направляв ОСОБА_1 за адресою іпотечного майна, тобто вважав, що ОСОБА_1 використовує іпотечне майно, як місце постійного проживання. Доказів на спростування іншого та знаходження у власності позивача іншого нерухомого житлового майна, матеріали справи не містять.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що потрібно враховувати принципи справедливості, добросовісності та розумності як загальні засади цивільного законодавства у правовідносинах, на які поширювалися умови Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та які виникли 21 та 22 квітня 2021 року.

Справедливість, добросовісність та розумність є загальною засадою цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Виходячи із аналізу правових норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності за загальним правилом є вина, то такі діяння є винними (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18)).

Розглядаючи поняття розумності як принципу здійснення суб`єктивних цивільних прав потрібно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18)).

Справедливість є однією з основних засад права та вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема у рівності всіх перед законом (третій та четвертий абзаци пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Таке тлумачення пункту 6 статті 3 ЦК України, що дії іпотекодержателя з примусової реалізації предмета іпотеки у період, коли не діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (21 та 22 квітня 2021 року), та за обставин прийняття 13 квітня 2021 року Верховною Радою України законів № 1381-IX та № 1382-IX, які опубліковані 22 квітня 2021 року та набрали чинності 23 квітня 2021 року, суперечить принципу справедливості, розумності та добросовісності, призведе до унеможливлення задоволення іпотекодержателем вимог за відповідним договором.

Подібне тлумачення є несумісним із призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань і суперечить принципам розумності, справедливості та рівності сторін.

Вимога іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є правомірною та пов`язана з невиконанням/неналежним виконанням позичальником основного кредитного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження за існування відповідних обставин, зокрема, невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, що призвело до існування простроченої заборгованості, у період, коли не діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (21 та 22 квітня 2021 року) та за обставин прийняття 13 квітня 2021 року Верховною Радою України законів № 1381-IX та № 1382-IX, які опубліковані 22 квітня 2021 року та набрали чинності 23 квітня 2021 року, не свідчить про порушення іпотекодержателем принципу справедливості, добросовісності та розумності.

Банк, звертаючись до державного реєстратора, діяв відкрито, у межах, не заборонених договором або актами цивільного законодавства, реалізуючи своє правомірне право на погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки. Обмеження іпотекодержателя у такому праві, з урахуванням існування усіх необхідних для цього умов, буде неправомірним та призведе до надання переваги одному із учасників спірних правовідносин та порушення принципу рівності сторін у правовідносинах.

Інтерес кредитора був правомірним, банк задовольнив його з метою отримання виконання за чинним зобов`язанням.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення вимог кредитора. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Верховний Суд наголошує на тому, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, запроваджений законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє у примусовому порядку стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключно обмежувала в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності. Після втрати чинності цим Законом право іпотекодержателя примусово звернути стягнення на предмет іпотеки відновлюється та іпотекодержатель вправі скористуватися ним у разі існування на те підстав, зокрема факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Категорія «зловживання правом» свідчить про те, що вона стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом за суттю випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватися суто відповідно до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Дотримання цих принципів є обов`язковим для застосування при здійсненні усіх, без винятку, суб`єктивних цивільних прав.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети безпосередньо пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Отже, звернення іпотекодержателя 21 та 22 квітня 2022 року до державного реєстратора з метою звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження у примусовому порядку без згоди іпотекодавця є правомірним, не суперечить принципу добросовісності, розумності та справедливості, а тому немає підстав для висновку про існування підстав для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 718/1816/21 (провадження № 61-3528сво22).

Також слід зазначити, що, розпочинаючи процедуру позасудового врегулювання спору та направляючи іпотекодавцю досудову вимогу (отримана ОСОБА_1 22 лютого 2020 року), іпотекодержатель мав правомірні очікування на реалізацію своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку після втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На момент направлення досудової вимоги ще не було прийнято законів № 1381-IX та № 1382-IX, а тому іпотекодержатель не міг передбачати, що дію цього Закону буде продовжено.

Потрібно враховувати, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлює заборони іпотекодержателю розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, провести підготовчі дії, що полягають у направленні іпотекодавцю досудової вимоги, проведенні оцінки вартості іпотечного майна. До того ж, направлення досудової вимоги іпотекодавцю не свідчить про те, що у подальшому безумовно відбудеться примусове стягнення у позасудовому порядку, адже така вимога може бути задоволена іпотекодавцем добровільно та предмет іпотеки буде відчужений за згодою іпотекодавця, а також невиконання досудової вимоги може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Саме іпотекодержатель на власний розсуд та з урахуванням обставин, що склалися, вправі обирати, у який саме спосіб йому задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Також не може свідчити про порушення принципу добросовісності, справедливості та розумності сама реєстрація за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у день подання заяви до державного реєстратора, оскільки такої заборони Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно) не містить. Визначення граничного строку (в один робочий день) розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не означає, що таке рішення державний реєстратор має прийняти в момент закінчення такого строку, а свідчить, що таке рішення державний реєстратор вправі ухвалити протягом усього цього строку до його завершення.

Таким чином, з урахуванням викладеного, право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки є правомірним, сторони у договорі передбачили відповідну умову про іпотечне застереження - про позасудовий спосіб реалізації предмета іпотеки, на момент реєстрації права власності за банком Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність, а та обставина, що на час реєстрації права власності Закони № 1381-IX та № 1382-IX ще не набрали чинності, не свідчить про порушення іпотекодержателем принципу справедливості, добросовісності та розумності. На момент реалізації іпотекодержателем свого правомірного права мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки в Україні не діяв, а набрання чинності відповідним Законом у майбутньому не може призводити до обмеження прав осіб у момент, коли такий Закон ще не набрав чинності.

Отже, рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню, адже підстав для скасування рішення про державну реєстраціє права власності на предмет іпотеки немає, оспорюване рішення приватного нотаріуса є правомірним.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у період із 21 до 22 квітня 2021 року знайшли своє підтвердження, оскільки такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 718/1816/21 (оприлюднено 23 червня 2023 року), та були відсутні на час звернення до суду з касаційною скаргою.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 718/1816/21 після подання касаційної скарги, дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Чернівецького МНО Козлової Н. В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 23 лютого 2023 року в нескасованій частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 57784775, від 21 квітня 2021 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк