Справа № 943/265/23 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/1345/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №943/265/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Скоробагатого Миколи Вікторовича на рішення Буського районного суду Львівської області від 10 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

16.02.2023 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до Буського районного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.04.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг № 346 «Стандартний». За цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5 900,00 грн., що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» від 11.01.2022 року, згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 26.04.2021 здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 5 900,00 грн. 01.12.2021 року між товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - позивач/ТОВ «Вердикт Капітал») укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого товариство відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами, у тому числі за договором, що укладений між товариством та позичальником, а також ТОВ «Вердикт Капітал» одержало право (замість товариства) вимагати від боржника виконання всіх грошових зобов`язань за договором, право вимоги за яким передано.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а товариство втратило такі права. При цьому відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідач не виконав, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором про надання фінансових послуг №346 від 26.04.2021 року в сумі 66 798 (шістдесят шість тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень 03 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення оскаржив представник відповідача-адвокат Скоробагатий М.В. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, оскільки таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що суд розглянув справу у відсутності відповідача, не з`ясував його відношення до позову. Також зазначає, що до позовної заяви не додано всіх додатків, зокрема анкети заяви, графіку платежів, паспорту кредиту . Зазначає, що кредитний договір укладався строком на 365 днів з оплатою відсотків в розмірі 1888,00 грн., а тому вважає, що ОСОБА_2 був введений в оману , оскільки умови договору суперечать інформації і зобов`язанням, чітко сформульованим у анкеті заяві. Нараховані відсотки в розмірі 60898,03 по відношенні до розміру кредиту 5900 грн. є непропорційно великою сумою компенсації (більш ніж в десять разів перевищує тіло кредиту) , що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості і встановлення в договорі несправедливих умов. Щодо витрат на правову допомогу, вважає, що такі є завищеними, оскільки зазначений позов не є єдиним, що стверджується інформацією в ЄДРСР, а тому не потребує додаткового вивчення нормативних актів та надання поглиблених консультацій. При визначенні розміру витрат на правову допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності і необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних осбтавин справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 7788,00 грн., що складається з суми кредиту в розмірі 5900 грн. та погоджених відсотків в розмірі 1888,00 грн.

Представник позивача в порядку ст.360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві наголошує на тому, що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання суми кредиту. Щодо позиції відповідача про неправомірність нарахування процентів за користування кредитом зазначає, що підписавши договір відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надано вся інформація , передбачена вимогами законодавства. Нарахування відсотків передбачено у п. 1.4.1, 1.4.2 договору таким чином сторони погодили , що за користвання кредитним коштами кредитором нараховуються відсотки за весь період фактичного користування. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Первіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК УКраїни Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено такі обставини.

26.04.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг № 346 «Стандартний».

Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати

позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та

погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5 900,00 грн. на умовах строковості,

зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити

проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його

додатків та правил.

Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-

анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його

частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту

отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів,

орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту

сплати всіх нарахованих процентів.

Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від

суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом

фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми

кредиту у наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих

процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку

повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення

кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою,

зазначеною у п. 1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в).

д) тип процентної ставки - фіксована.

Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

Позичальник отримав кредитні кошти , зобов`язався їх повернути та сплатити відсотки.

З додатку №3 до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року встановлено, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 (а.с.21-35).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами та інші, передбачені умовами договору, платежі не сплачує. Станом на 18.01.2023 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 66 798,03 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5 900,00 грн.; заборгованість за процентами 37 819,00 грн.; заборгованість за простроченими процентами станом на день підготовки позову - 23 079,03грн.; інфляційні втрати - 0,00 грн.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається з умов кредитного договору сторони визначили строк повернення кредиту -16 днів з моменту його отримання (п.1.3 договору) та строк дії кредитного договору 1 рік (п.1.9 Договору).

У заяві-анкеті (для отримання кредиту), який є додатком №1 до кредитного договору, сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 5900,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1888,00 грн (а.с. 14).

Однак, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 37819,00 грн та заборгованості за простроченими процентами в розмірі 23079,03 грн., посилаючись на п.1,4 договору.

Така позовна вимога є необґрунтованою з огляду на те, що сторонами при укладенні договору про надання фінансових послуг №346«Стандартний» було погоджено розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами (згідно додатку №1 до вказаного договору) не мав перевищувати суму 1888,00 грн за весь період кредитування.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою (згідно умов договору 16 днів з моменту отримання кредиту) не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором про надання фінансових послуг №346 від 26.04.2021.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування є доведеною та підлягає задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача 5900,00 грн заборгованості за тілом кредиту, однак щодо стягнення суми відсотків в розмірі 60898,03 грн. помилився , оскільки стягненню підлягає сума у розмірі 1888,00 грн заборгованості за відсотками, а загалом 7788 грн заборгованості.

Такого висновку, суд апеляційної інстанції дійшов з врахуванням наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Зміст зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.

З огляду на викладене, нарахування позивачем відсотків після спливу строку кредитування, який становить 16 днів є незаконним.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що саме посилання в позовній заяві на вимоги ст.625 ЦК України без розрахунку заборгованості на підставі зазначеної норми не є позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.

Тому заявлена ТОВ «Вердикт Капітал» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за кредитним договором після 11 травня 2021, а також про стягнення заборгованості за простроченими відсотками є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно зазначив, що зобов`язання має виконуватися належним чином, однак належним чином не дослідив умови кредитного договору щодо сплати відсотків, тому в цій частині рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості з 66798,03 грн. до 7788,00 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що визначений позивачем та стягнутий судом розмір в сумі 9000 грн. є завищеним.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги (а.с.70). АО «Лігал ассістанс» у цій справі надало ТОВ «Вердикт капітал» письмову поглиблену консультацію,яка тривала 1 год. та її вартість визначена в розмірі 3000 грн. та складання позовної заяви тривалістю 4 години та вартістю 6000 грн.

З врахуванням ціни позову та складності цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що вартість наданої правничої допомоги є завищеною, тому суд зменшує зазначені витрати до 4500 грн. (складання позовної заяви- дві години, консультація - пів години).

Відповідно до ст.376 ч.1п.п.1,3, ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2 ; 376 ч.1 п.1,3,; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скоробагатого Миколи Вікторовича задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 10 квітня 2023 рокучастково змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДПРОУ 36799749 за договором про надання фінансових послуг №346 від 26.04.2021 року в сумі 7778,00 гривень (сім тисяч сімсот сімдесят вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДПРОУ 36799749 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення в частині стягення судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текс постанови складений 28 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк