Постанова

Іменем України

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 385/1243/21

провадження № 61-9682св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нива»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нива» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2022 року у складі судді Венгрина М. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нива» (далі - ПСП «Нива») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 02 жовтня 2003 року, серія КР № 101728, він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8875 га, кадастровий номер :02:000:2270, яка розташована на території Хащуватської сільської ради, Гайворонський район, Кіровоградська область (далі - земельна ділянка).

Йому стало відомо про існування договору оренди земельної ділянки № 270 без дати (далі - договір оренди), який укладено від його імені з ПСП «Нива», право оренди зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 травня 2016 року № 14721796.

Відповідно до умов договору оренди він передав відповідачу в строкове платне володіння та користування належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відповідач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за нею орендну плату в порядку та на умовах, визначених цим договором. Розмір щорічної орендної плати становить 6 730,00 грн. Згідно з пунктом 4 договір оренди укладено на 10 років.

Він не укладав договір оренди з відповідачем, істотні умови не погоджував, підпис у договорі належить не йому.

Станом на час пред`явлення позову відповідач користується земельною ділянкою, орендну плату не сплачує і він її не отримує, вимога про повернення земельної ділянки позитивного результату не дала.

З огляду на вказане договір є неукладеним.

Просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику, скасувати державну реєстрацію договору оренди та скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права № 14721796, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2022 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, позов задоволено частково.

Зобов`язано ПСП «Нива» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику - ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, номер запису 14721796.

Стягнено з ПСП «Нива» на користь ОСОБА_1 1362,00 грн сплаченого судового збору та 10 000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольнивши позов, суди виходили з того, що відповідач не виконав вимогу суду про надання оригіналу договору оренди, тому не спростував твердження позивача про те, що він такий договір не підписував та не укладав з відповідачем.

Позивач порушував питання про призначення судової почеркознавчої експертизи, проте у зв`язку з відсутністю оригіналу договору, який, зокрема, не надав відповідач, представник позивача надалі просив таке клопотання залишити без розгляду. Відповідач не заявляв в суді клопотання про призначення такої експертизи.

Суд першої інстанції виходив з того, що згідно з матеріалами справи у 2016 та 2017 роках між сторонами у справі діяв договір оренди земельної ділянки № 270 від 17 лютого 2007 року, зареєстрований в Державному реєстрі земель 05 грудня 2007 року, який передбачав нарахування та отримання орендної плати.

З приводу наданих відповідачем копії рекомендованих повідомлень за 2020 рік, з таких не зрозуміло, що саме скеровувалось ПСП «Нива» ОСОБА_1 , оскільки відсутній опис поштового вкладення. Долучені копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь третіх осіб і сум утриманого з них податку ПСП «Нива» форма 1-ДФ за 2016-2020 роки, на переконання суду також не спростовують факт неукладення між сторонами договору з підстав, наведених у рішенні суду.

Суди зазначили, що не мають істотного значення доводи відповідача щодо існуючих документів про отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2022 року ПСП «Нива» направило поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, просило їх скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц, провадження № 14-737цс19, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 1512/2-234/11, провадження № 61-37345св18, від 04 вересня 2019 року у справі № 760/10691/18, провадження № 61-8593св19, у постановах Верховного Суду України від 06 липня 2015 року, провадження № 3-399гс15, від 18 вересня 2013 року, провадження № 6-99цс13, від 23 вересня 2015 року, провадження № 3-502гс15.

Суди, зокрема скасували державну реєстрацію договору оренди землі, водночас такої реєстрації проведено не було, а було проведено державну реєстрацію права оренди.

Суди неправомірно виходили з того, що якщо позивач стверджує про неукладення договору оренди та відсутність у нього примірника, та у разі відсутності примірника договору у відповідача суд може вважати встановленим факт непідписання позивачем договору оренди лише виходячи з цих обставин.

Відповідач виконував договір оренди, а позивач приймав таке виконання, тому цей договір не може вважиться неукладеним, а є оспорюваним.

Встановивши, що в матеріалах справи є копії договору оренди № 270 та державної реєстрації речового права (права оренди), суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про неукладення договору.

Суд не надав оцінки тому, що відповідач не ухилявся надати оспорюваний договір, а не міг його надати з поважних причин. Тому суд безпідставно поклав на відповідача обов`язок довести зворотнє, тобто поклав на відповідача обов`язок довести достовірність підпису позивача на договорі оренди.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 , поданий адвокатом Пригузою С. Д., на касаційну скаргу мотивований тим, що відповідач не надав оригіналу договору оренди, є неналежним користувачем земельних ділянок, а договір оренди є неукладеним.

Проведення почеркознавчої експертизи копії документа не передбачено законодавством України.

Відсутність волевиявлення на укладення договору є підставою для визнання такого договору неукладеним.

Оскаржувані судові рішення ухвалені на підставі повного дослідження обставин справи та належної оцінки доказів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, серія КР № 101728, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (т. 1. а. с. 7).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 30195050 земельна ділянка, номер запису про право власності 14721706, належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності від 02 жовтня 2003 року КР №101728.

25 травня 2016 року за № 14721796 приватний нотаріус Веліховська Т. С. зареєструвала договір оренди, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ПСП «Нива», строк дії договору оренди - 10 років, початок дії - з моменту державної реєстрації (т. 1, а. с. 12-13).

Згідно з адвокатським запитом від 12 липня 2021 року № 21 адвокат Пригуза С. Д. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ПСП «Нива» з адвокатським запитом, в якому вказав, що договір оренди, зареєстрований 25 травня 2016 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:2270, ОСОБА_1 не підписував, просив повідомити хто саме укладав договір оренди та надати засвідчений договір, а також просив повернути земельну ділянку власнику для власного використання (а. с. 14).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 04 серпня 2021 року директор ПСП «Нива» надіслав адвокату Пригузі С. Д. засвідчену копію договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:2270, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Нива» (а. с. 15).

Згідно з наказом ПСП «Нива» від 22 листопада 2021 року № 96 про проведення службового розслідування на підставі ухвали Гайворонського районного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 385/1243/21 про витребування доказів вирішено провести службове розслідування щодо виконання помічником економіста ОСОБА_2 трудових обов`язків у період з 05 березня 2019 року до 17 листопада 2021 року щодо подання договорів оренди земельних ділянок на реєстрацію, ведення обліку та зберігання архіву договорів оренди земельних ділянок (а. с. 103).

Відповідно до наказу ПСП «Нива» від 05 березня 2019 року № 36-б на помічника економіста ОСОБА_2 покладено обов`язки щодо подання на реєстрацію договорів оренди земельних ділянок (а. с. 104).

Згідно з наказом ПСП «Нива» від 23 листопада 2021 року № 97 помічнику економіста та відповідальній за ведення договорів оренди земельно-майнових паїв ОСОБА_2 оголошено сувору догану (а. с. 105).

Відповідно до пояснень помічника економіста ПСП «Нива» ОСОБА_2 зареєстровані договори оренди земельних паїв, які знаходились в приміщенні архіву ПСП «Нива» під час проведення поточного ремонту приміщення архіву влітку 2021 року були перенесені до інших кімнат. Після цього було виявлено втрату 23 договорів, зокрема і договору оренди з ОСОБА_1 (а. с. 106).

Згідно з листом приватного нотаріуса Веліховської Т. С. від 24 грудня 2021 року (а. с. 119) на виконання ухвали Гайворонського районного суду Кіровоградської області про витребування доказів повідомлено, що у неї як приватного нотаріуса Благовіщенського нотаріального округу немає примірника договору оренди земельної ділянки, що укладався між ПСП «Нива» та ОСОБА_1 , який зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 травня 2016 року № 14721796.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга, четверта статті 207 ЦК України).

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон).

Відповідно до статті 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, договір оренди землі є договором, за яким у сторін виникають обов`язки щодо його виконання: в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановлених договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,мотивованим тим, що він не підписував та не укладав договір оренди.

У суді першої інстанції встановлено, що у позивача відсутній примірник договору оренди, згідно з яким з 25 травня 2016 року строком на десять років орендарем належної йому земельної ділянки стало ПСП «Нива», водночас встановлено, що на момент державної реєстрації права оренди діяв договір оренди земельної ділянки від 17 лютого 2007 року № 270, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Нива».

Згідно з матеріалами справи за клопотанням позивача суд першої інстанції здійснював заходи щодо витребування від відповідачів договору оренди, однак відповідач такі докази суду не надав.

За наявності оспорюваного підпису встановлення його автентичності відбувається шляхом проведення почеркознавчої експертизи. Позивач заявляв про проведення почеркознавчої експертизи його підпису на договорі оренди та просив витребувати оригінал у відповідача.

ПСП «Нива» на обґрунтування неможливості надати втрачений оригінал договору оренди надала суду: накази від 05 березня 2019 року № 36-б про покладення обов`язків щодо подання на реєстрацію договорів оренди, від 22 листопада 2021 року № 96 про проведення службового розслідування, від 23 листопада 2021 року № 97 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, пояснення відповідальної особи ПСП «Нива».

Також на вимогу ухвали Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року ПСП «Нива» надала оригінали таких документів: заява ОСОБА_1 від 31 серпня 2017 року про видання готівки замість сільськогосподарської продукції у розмірі 2 630,00 грн; касовий ордер від 19 листопада 2018 року № 453 про отримання ОСОБА_1 орендної плати за пай у розмірі 6 930,00; відомість про видання орендної плати за земельний пай у розмірі 1 200,00 грн.

У матеріалах справи є податкові розрахунки відповідача за 2016-2020 роки, відповідно до яких він декларує виплату ОСОБА_1 коштів: за 2016 рік - 4 884,00 грн (т. 1, а. с. 58 зворот), за 2017 рік - 8 547,00 грн (т. 1, а. с. 62 зворот), за 2018 рік - 8 775,16 грн (т. 1, а. с. 61 зворот), за 2019 рік - 9 292,00 грн (т. 1, а. с. 59 зворот), за 2020 рік - 12 777,00 грн (т. 1, а. с. 60 зворот).

Згідно з матеріалами справи позивач є у списках осіб, які отримали від ПСП «Нива» орендну плату у натуральній формі: пшениця - за 2016, 2017 роки, кукурудза - за 2016 рік (т. 1, а. с. 49, 55, 57).

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що неможливо провести почеркознавчу експертизу копії договору оренди землі, у зв`язку з втратою оригіналу договору та встановити чи дійсно позивач підписував цей договір чи те, що підпис в договорі виконав не ОСОБА_1 .

Водночас у випадку непідписання договору однією із сторін його не можна вважати неукладеним після повного чи часткового виконання всіма сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18.

Якщо договір хоч і не був укладений, але виконувався його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суд повинен встановити не лише факт використання орендарем спірного майна, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю і чи приймав він таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним і може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, провадження № 14-79цс21.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, провадження № 14-740цс19).

У разі, якщо договір є неукладеним, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19).

Враховуючи те, що між ОСОБА_1 та ПСП «Нива» до 2017 року діяв та виконувався договір оренди землі від 17 лютого 2007 року № 270, та те, що ПСП «Нива» не надало достатніх доказів, що після 2017 року і до 2021 року (на час звернення з позовом) договір оренди фактично (без його укладення) виконувався обома сторонами (зокрема, ПСП «Нива» як орендар користувалось земельною ділянкою і сплачувало за неї, а ОСОБА_1 як орендодавець приймав платежі), Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову.

Верховний Суд зазначає, що суди, помилково вказавши в резолютивній частині оскаржуваних рішень про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, фактично виходили з того, що реєстрація права оренди, номер запису про інше речове право 14721796, після закінчення дії договору оренди землі від 17 лютого 2007 року № 270 (за відсутності укладеного договору оренди та його двостороннього фактичного виконання) порушує права позивача як власника земельної ділянки. З огляду на вказане це не впливає на правильність судових рішень у справі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нива» залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко