Справа № 383/1577/23
Номер провадження 2-з/383/26/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючої судді Адаменко І.М. в м. Бобринець Кіровоградської області в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Замши Дмитра Дмитровича про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Замша Д.Д. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, в якій просить заборонити Приватному нотаріусу Кропивницького нотаріального округу Трошиній С.А., а також іншим особам заборонити вчиняти будь-які дії нотаріальні та реєстраційні у спадковій справі 27/2023 щодо земельної ділянки площею 9,17 га, згідно Державного акту IV-КР №010666.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина в тому числі і на земельну ділянку, яка знаходиться на території Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, площею 9,17 га..

У визначений законом строк позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, але нотаріус йому повідомив, що існує заповіт померлої ОСОБА_3 щодо розпорядження належною їй земельною ділянкою на користь ОСОБА_2 , з чим позивач не погоджується.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розгляд заяви про забезпечення позову здійснено в межах процесуального строку, визначеного ч.1 ст.153 ЦПК України, з урахуванням положень ст.123, ч.3 ст.124 ЦПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову має порівнювати негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Оскільки фактично у заяві про забезпечення позову заявник просить вжити заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, та ним не доведено належними та допустимими доказами, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з її необґрунтованістю.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.149, 150, 151, 153, 258, 260, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Замші Д.Д. в задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І. М. Адаменко