Номер провадження: 22-ц/813/1537/23
Справа № 519/122/20
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Гуденко Д.О.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якого діє офіційний опікун ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Южного міського суду Одеської області від 08 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Барановської З.І., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якого діє офіційний опікун ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , яка є донькою позивача та співвласника квартири ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з її матір`ю, проживала з матір`ю. Факт реєстрації відповідачки у квартирі перешкоджає позивачам, як співвласникам квартири, користуватися, володіти та розпоряджатися в повному обсязі своєю приватною власністю, адже змушує нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та квартплаті згідно законодавства.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 08 червня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якого діє офіційний опікун ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї ОСББ «РІДНИЙ ДІМ ХІМІКІВ 22» від 31.01.2020 (а.с.10). Співвласник ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть. Згідно Акту про не проживання ОСББ «РІДНИЙ ДІМ ХІМІКІВ 22» №23 від 31.10.2019 відповідач ОСОБА_4 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з 2003 року (а.с.10). Таким чином, факт реєстрації відповідача у квартирі само по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а вимога обґрунтована й підлягає задоволенню. Відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що вона працює за кордоном, про наявність конфліктної ситуації з співвласниками квартири. Крім того між сторонами відсутній спір щодо усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів про факт праці за кордоном, про наявність конфліктної ситуації з співвласниками, про наявність перешкод в проживанні в зазначеній квартирі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням відповідачка звернулася до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просила скасувати рішення оскаржуване рішення, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що право відповідача на користування вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п. 2 статя в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (дал Конвенція). При цьому моя втрата користування спірною квартирою с невиправданим втручанням у моє право на повагу до житла. Втрата житла будь-яко особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого позивачами не доведено. Позивачами не надано належних та допустимих доказів наявності підстав для визнання мене такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням та підтвердження необхідності виселення мене зі спірної квартири, до якої я була вселена на законних підставах більше 15 років назад, зокрема, що я втратила інтерес спірного житла. У 2004 році мене було зареєстровано у спірній квартирі, як доньку співвласника. Отже, я вселилась у спірну квартиру, як член сім?ї та на законних підставах тривалий час (понад 15 років на час звернення позивачів до суду) проживала у спірному житлі, але на даний час працюю за кордоном і вимушена тимчасово не проживати у спірній квартирі. 3 урахуванням відсутності у мене іншого житла, та відсутності з боку позивачів обґрунтувань існування нагальної суспільної необхідності у звільнені спірного житла, підстав для визнання мене такою, що, втратила право користування житловим приміщенням відсутні. Насамперед, звертаю увагу суду, що не може бути підставою для позбавлення мене права користування лише та обставина, позивачі є власниками квартири, яка має охоронюване законом право володіння, користування та розпорядження належним їм майном, оскільки моє право користування житлом урегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути позбавлений права користуватися житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом (частина 3 статті 9 Житлового кодексу УРСР). Вважаю, що вимоги позивачів є необґрунтовані і не відповідають закону, тому прошу суд при винесені рішення урахувати наступне. Скаржниця проаналізувавши висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ вважала, позбавлення права користування особи житлом без надання іншого житлового приміщення можливо за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві. Вважала, що судом першої інстанції не було досліджено питання дотримання балансу між захистом права члена сім`ї власника на користування квартирою. Зазначала, що судом першої інстанції не були з`ясовані причини відсутності відповідачки. Скаржниця зазначала, що між нею та позивачами існує конфлікт, і тому вона не може проживати за адресою місця реєстрації, а саме у спірній квартирі.

Позиція позивача у справі, щодо вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з доводами та вимогами апеляційної скарги позивач звернувся до Одеського апеляційного суду та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив, що в даній квартирі зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_2 (батько відповідача), ОСОБА_1 (дід відповідача). ОСОБА_3 (лядько відповідача, який є недієздатним), а також до січня 2021р. проживала бабуся віловідача, яка вже довгі роки не мала можливості самостійно пересуватися ОСОБА_5 (січні в 2021р померла), ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_2 ), ОСОБА_6 (донька ОСОБА_2 ), ОСОБА_8 (донька ОСОБА_9 ). ОСОБА_2 (батько відповідача) та ОСОБА_10 (мати відповідача) 12.02.2003р. розірвали шлюб, після розірвання шлюбу їхня спільна дитина почала проживати разом з матір?ю. 3 2002р. відповідно рішення Южного міського суду Одеської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 в 2013р. ОСОБА_10 було подано на збільшення розміру аліментів. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 Сімейного кодексу України). Відповідно доводів апелянта незрозуміла позиція відповідача, якщо вона проживала з батьком чому мати ОСОБА_11 отримувала аліменти на утримання доньки. Мати не було незареєстрована ні фактично не проживала з за адресою: АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу. 15.10.2005р. ОСОБА_2 (батько відповідача) уклав шлюб з ОСОБА_12 після реєстрації шлюбу вони почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася діти ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вважав, що поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв?язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50).

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що судом першої інстанції дотримано вищевказаних норм та винесено законне рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 2000 року, виданого Фондом комунального майна Южненської міської ради Одеської області за №1949, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Южненське міське бюро технічної інвентаризації» Одеської області в реєстровій книзі №3 пр, під реєстровим №6, стор.100 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.11-11зв).

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї ОСББ «РІДНИЙ ДІМ ХІМІКІВ 22» від 31.01.2020 (а.с.10).

Співвласник ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть.

Згідно Акту про не проживання ОСББ «РІДНИЙ ДІМ ХІМІКІВ 22» №23 від 31.10.2019 відповідач ОСОБА_4 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з 2003 року (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Таким чином, факт реєстрації відповідача у квартирі само по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а вимога обґрунтована й підлягає задоволенню.

Як зазначено в п.п.33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16.

Крім цього, у вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що вона працює за кордоном, про наявність конфліктної ситуації з співвласниками квартири. Крім того між сторонами відсутній спір щодо усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням.

За таких обставин суд першої інстанції, враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів про факт праці за кордоном, про наявність конфліктної ситуації з співвласниками, про наявність перешкод в проживанні в зазначеній квартирі, прийшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів наявності підстав для підтвердження необхідності виселення відповідачки зі спірної квартири не є слушними так як предмет судового розгляду стосується втрати відповідачкою права користування житлом а не виселення зі спірної квартирою

Доводи апелянта про відсутність з боку позивачів обґрунтувань існування нагальної суспільної необхідності у звільнені спірного житла, підстав для визнання відповідачки такою, що, втратила право користування житловим приміщенням не є слушними, так як матеріали справи не містять вимоги про звільнення спірного житла та позовні вимоги обгрунтовани нарахуваннями за користування послугами з постачання холодної та гарячої води пропорційно кількості зареєстрованих осіб в квартирі(а.с.10зв.а.).

Доводи апеляційної скарги необґрунтовані належними та допустимими доказами про факт праці відповідачки за кордоном, про наявність конфліктної ситуації з співвласниками, про наявність перешкод в проживанні в зазначеній квартирі, а пояснення лише мають мінливий характер у вигляді припущень, які направлені на прийняття рішення на користь відповідача, але ж такі доводи вірного рішення прийнятого судом першої інстанції не спростовують.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а тому заявлені заперечення задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко