Справа№938/313/23
Провадження № 2/938/124/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

про виділ частки будинковолодіння в натурі та стягнення компенсації в сумі 14 510,00грн

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки будинковолодіння в натурі та стягнення компенсації в сумі 14 510,00грн.

Ухвалою суду від 16.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи на 09.06.2023 зі стадії підготовчого засідання.

В підготовчих засіданнях 09.06.2023 та 29.06.2023 оголошувалась перерва для надання позивачу можливості подати відповідь на відзив та для надання сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом.

Ухвалою від 13.07.2023 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відклав підготовче засідання на 16.08.2023 за клопотанням сторін для надання їм можливості укласти мирову угоду.

В підготовче судове засідання 16.08.2023 з`явився позивач та представник відповідача, повідомили суд, що сторонами не досягнуто остаточної згоди щодо врегулювання спору мирним шляхом.

Також позивач та представник відповідача зазначили, що ними подано всі докази у справі, на які вони посилаються, як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, та просили суд призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 16.08.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 07.09.2023.

В судовому засіданні 07.09.2023 за клопотанням представника відповідача у зв`язку із неявкою відповідачки ОСОБА_2 , розгляд справи було відкладено на 22.09.2023.

В судове засідання 22.09.2023 учасники справи не з`явились.

Позивачем подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та її представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили.

Відповідно до норм ч.ч.1,3 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи той факт, що відповідач та її представник будучи належним чином повідомленими про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та не повідомили причин неявки, а позивач просить розглядати справу без його участі, суд дійшов висновку, про можливість розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, у позовній заяві позивач посилається на те, що після смерті ОСОБА_3 він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та зареєстрував за собою право власності на цю частину, про що одержав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 грудня 2013 року за реєстраційним номером 208.

Все будинковолодіння складається із житлового будинку, загальною площею 62,3 м2, житловою площею 38м2, двох сараїв, навісу, вбиральні та огорожі, і на час оформлення та реєстрації права власності, вартість 1/2 частини будинковолодіння становила -12535грн, що зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом.

Друга половина вказаного будинковолодіння перебуває у власності відповідачки, однак він та відповідачка не змогли дійти спільної згоди з приводу володіння і користування належним їм майном або поділитися ним в добровільному порядку.

Позивач посилається на те, що згідно висновку будівельно-технічної експертиза № 03/05/23 від 03 травня 2023 року, проведеної судовим експертом Худаком М.Я., встановлено можливість технічно розділити житловий будинок з господарськими спорудами відповідно до часток співвласників 1/2 та 1/2 та вимог нормативно правових актів у галузі будівництва, та запропоновано варіанти поділу.

Зокрема, співвласнику №1 пропонується виділити із будинковолодіння: кімнату, площею 21.0 м2, вартістю 58728,00 грн, веранду, площею 5.0 м2, вартістю 13983,00 грн, туалет, площею 1.1 м2, вартістю 3076,00 грн (всього на суму 75787,00 грн.), та з господарських споруд: сарай під літерою «Б» оціночною вартістю 560,92 грн, навіс під літерою «В» оціночною вартістю 1758,37 грн, сарай під літерою «Г» оціночною вартістю 4883,30 грн, сараї під літерою «Д» оціночною вартістю 1682,76 грн (всього на суму 67783,00 грн). Загальна вартість приміщень і господарськими будівлями становить суму 138068,00 грн, що більше від ідеальної частки на 14510 грн, і становить 56/100 частки будинковолодіння.

Співвласнику 2 пропонується виділити із будинковолодіння: кімнату, площею 17.0м2. вартістю 45542,00 грн, кухню, площею 9,9м2, вартістю 27686,00 грн, коридор, площею 1.4 м2 , вартістю 3915,00грн, кладову, площею 6.9м2, вартістю 19796,00грн, (всього на суму 98439 грн), та з господарських споруд: вбиральню під атерою «Ж», оціночною вартістю 3029,00 грн, хвіртку №1 оціночною вартістю 1588,00 грн, огорожу №2, оціночною вартістю 5992,00грн (всього на суму 10609,00 грн).

Загальна вартість приміщень з господарськими будівлями становить 109048,00 грн, що менше від ідеальної частки на 14510,00 грн і становить 44/100 частки будинковолодіння.

У висновку експерта також зазначено, що при такому розділі враховано фактичне користування будинковолодінням співвласниками.

Позивач просить суд виділити йому в натурі будинковолодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та належить йому згідно реєстрації права власності від 19.12.2013 за реєстраційним номером 208, а саме із житлового будинку: кімнату, площею 17.0м2. вартістю 45542,00 грн, кухню, площею 9,9м2, вартістю 27686,00 грн, коридор, площею 1.4 м2 , вартістю 3915,0 0грн, кладову, площею 6.9м2, вартістю 19296,00грн (всього на суму 98439,00 грн), та з господарських споруд: вбиральню під літерою «Ж», оціночною вартістю 3029,00 грн, хвіртку №1 оціночною вартістю 1588,00 грн, огорожу №2, оціночною вартістю 5992,00грн (всього на суму 10609,00 грн), а всього загальною вартістю приміщень з господарськими будівлями 109048,00 грн, що становить 44/100 частки будинковолодіння. А також стягнути із відповідача 14510,00грн грошової компенсації за зміну часток.

Правова позиція відповідача викладена у відзиві на позов.

Відповідач позовні вимоги заперечила, вважає, що нею не порушено жодних прав позивача та між ними відсутній спір. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів порушення нею прав позивача, щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном, яке є частиною спільної власності. Просить у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на те, що їй та позивачу на праві спільної часткової власності належить майно, яке розташоване у селі Красник, присілок Луг, Верховинського району Івано-Франківської області. Право власності на частку майна, вона набула на підставі договору дарування житлового будинку від 23.03.2016, згідно якого ОСОБА_4 передала їй у власність частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач звертає увагу на те, що порядок поділу та порядок користування житловим будинком, був визначений попередніми власниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , і такий порядок користування зберігся між нею та позивачем. Зокрема, згідно акту поділу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд поділена між ними, та лінія поділу проходить по середині житлового будинку. Відтак, не було жодної необхідності виготовляти висновок земельно технічної експертизи та визначати варіант розподілу, оскільки такий склався історично, і його визнає як позивач так і відповідач.

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 14.12.2011 №32497180, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належав на праві спільної часткової власності (по ) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2013 ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , отримав у власність майно: частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд житловою площею 38,0кв.м., загальною площею 62,3кв.м., зазначений в плані літ «А», сарай зазначений в плані літ «Б», навіс зазначений в плані літ «В», сарай зазначений в плані літ. «Г», сарай зазначений в плані літ «Д», огорожа зазначена в плані «№1-№2», вбиральня зазначена в плані літ. «Ж», які знаходяться в с.Красник, присілок Луг, Верховинського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_1 зареєстрував право власності на вказане майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.12.2013 №14989357.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 23.03.2016 укладеного між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана), дарувальник передав у власність ОСОБА_2 безоплатно частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яке належало їй на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 17.11.2011 року виконавчим комітетом Красницької сільської ради на підставі рішення №26 від 10.03.2011.

Відповідно до п.3 договору загальна площа житлового будинку становить 62,3кв.м. житловою площею 38,0кв.м., зазначений літерою «А», сарай зазначений літерою «Б», навіс зазначений літерою «В», сарай зазначений літерою «Г», та «Д», вбиральня зазначена літерою «Ж», огорожа зазначена «№1-№2».

Відповідно до п. 6 договору, сторони визначили, що право власності на частку житлового будинку, що є предметом цього договору, виникає у обдаровуваної, після нотаріального посвідчення цього договору і право власності підлягає державній реєстрації цього договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач стверджує, що він та відповідачка не змогли дійти спільної згоди з приводу володіння і користування належним їм майном або поділитися ним в добровільному порядку, у зв`язку із чим він змушений був звернутися із вказаним позовом до суду.

Оцінка суду.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виділу в натурі частини майна, яке перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача.

Відповідні правовідносини врегульовані положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За загальним правилом, відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В той же час, володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Так, статтею 355 ЦК Україна визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч.1,2 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує:(а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.358, ст.361 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно із положеннями ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Окрім того, відповідно до положень ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 також дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Отже при виділі частки із майна яке перебуває у спільній частковій власності двох співвласників, має наслідком припинення права спільної часткової власності щодо цього майна для обох співвласників, тобто фактично матиме місце поділ в натурі.

Верховний суд у постанові від 22 серпня 2023 року справа № 128/2735/20 провадження № 61-7536св23,зазначив, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

Як встановлено судом, спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, а саме позивачу та відповідачу, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється для обох співвласників.

Позивач пред`явив позовні вимоги саме про виділ йому в натурі 1/2 частки в праві спільної часткової власності, а саме частину житлового будинку та господарських споруд, що розташовані у АДРЕСА_1 , за правилами ст.364 ЦК України. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України не заявляв.

Відтак, оскільки нерухоме майно, із якого позивач просить виділити в натурі належну йому частку, належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 279, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про виділ частки будинковолодіння в натурі та стягнення компенсації в сумі 14 510,00грн відмовити.

Судові витрати позивача залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: с.Красник, Верховинського району Івано-Франківської області, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 29.09.2023.

Суддя Роман ДЖУС