Провадження № 22-ц/802/825/23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина. До спадкового майна входить частка квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира набута у шлюбі з ОСОБА_2 . При цьому її чоловік ОСОБА_5 особисто сплачував пайові внески за цю квартиру.

Позивачка також зазначала, що ОСОБА_5 заповів все своє майно їй, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на частку квартири, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалено визнати за ОСОБА_4 право власності на частку кооперативної квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 .

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 5 124,80 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 .

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Можайко І. О. апеляційну скаргу підтримали, просили скаргу задовольнити, представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Романюк Л. С. апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна кооперативна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а тому позивачка має право на спадкування частки цієї квартири, оскільки на час смерті ОСОБА_6 частка квартири належала останньому на праві власності.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

Судом за матеріалами справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 і відповідачка у цій справі ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 01 грудня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а. с. 5).

08 липня 2005 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з позивачкою у цій справі ОСОБА_4 (а. с. 6).

Крім того судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 була членом житлово будівельного кооперативу № 76 і їй була виділена квартира АДРЕСА_1 . Згідно з довідкою Житлово будівельного кооперативу № 76 будівництво будинку здійснювалося протягом 1991 1993 років, будинок здано в експлуатацію в грудні 1993 року. Члени ЖБК 76 повністю виплатили вартість квартир до червня 1994 року, вартість квартири складала 4 414 000 карбованців (а. с. 52), тобто зазначена квартира була придбана за час шлюбу між спадкодавцем ОСОБА_5 і відповідачкою ОСОБА_2 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна 25 жовтня 2016 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 92).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 748 (а. с. 4).

21 жовтня 2013 року спадкодавець ОСОБА_5 склав заповіт, за умовами якого все своє майно, яке на день його смерті виявиться належним йому, заповів своїй дружині ОСОБА_4 (а. с. 21).

04 серпня 2020 року ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а. с. 18). Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу була заведена спадкова справа (а. с. 17).

Судом також встановлено, що приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу відмовила спадкоємцю ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 з підстав відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_5 на зазначене нерухоме майно (а. с. 3).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового і майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами, суд має з?ясувати, чи має особа відповідне право або інтерес та чи були вони порушені.

Звертаючись до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 діяла як спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за твердженням позивача станом на 07 травня 2020 року йому на праві власності належала частка квартири АДРЕСА_1 .

За положеннями статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об?єкти нерухомого майна є набуття спадкоємцем зазначеного права в установленому законом України порядку.

Якщо за життя спадкодавець набув право власності на нерухоме майно, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Тобто право спадкоємця є похідним від прав, які існували у спадкодавця на момент відкриття спадщини, та успадкувати можливо те майно, яке належало спадкодавцю на час смерті.

Натомість судом встановлено, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 за останнім не було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Разом з тим, як було встановлено судом, право приватної власності на спірну квартиру 25 жовтня 2016 року було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 (бувша дружина, з якою ОСОБА_5 розірвав шлюб 01 грудня 1998 року), що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За життя ОСОБА_5 не оспорював право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. Останній не оспорював право власності бувшого подружжя ОСОБА_2 ні після розірвання шлюбу з нею у 1998 році, ні після реєстрації за ОСОБА_2 у 2016 році право приватної власності на цю квартиру.

Крім того позивач суду не довела, що спадкодавець за своє життя звертався за захистом свого порушеного права або взагалі заперечував проти того, що його колишня дружина зареєструвала за собою право приватної власності на жиле приміщення.

Таким чином, на час відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_5 не був власником спірного нерухомого майна, а тому це майно не увійшло до спадкової маси та підстав для визнання за позивачем права власності на частку зазначеної квартири в порядку спадкування відсутні.

Суд першої інстанції зазначених обставин справи не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про визнання за позивачкою ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з позивачки ОСОБА_4 в користь відповідачки ОСОБА_2 7687 (сім тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 20 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді