КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року місто Київ.

Справа 757/21202/22-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13453/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року (ухвалено у складі судді Головко Ю.Г., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ

У серпні 2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант», з урахуванням заяви від 22.09.2022 просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення за прогул, поновити на роботі.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника директора з персоналу та побуту у Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант». 13.12.2021 відповідно до наказу № 524/к-тр позивача переведено на посаду виконуючого обов`язки заступника директора з загальних питань у Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант». 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства, Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», згідно яким воєнний стан запроваджується з 5 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. 27.02.2022 позивач вимушений був виїхати до більш безпечного місця, а саме до м. Ужгорода. Наголошував увагу, що донька позивача ОСОБА_2 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення фінансового забезпечення та заробітної плати управління, її донька, тобто онука позивача, ОСОБА_3 залишалася з позивачем.

Натомість, згідно наказу відповідача від 28.03.2022 № 63 к/тр позивача було звільнено за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважав, що звільнення за прогул здійснено незаконно, оскільки відсутність позивача на роботі 28.03.2022 обумовлена необхідністю збереження ним свого життя та здоров`я, а також життя та здоров`я членів його родини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» від 28.03.2022 № 63 к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки заступника директора з загальних питань за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з загальних питань Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант».

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» 31 липня 2023 року, подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи свої вимоги, відповідач вказує, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду, а тому рішення суду є незаконним.

Зазначає, що згідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19, скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з «Viber» також можуть визнаватися судом як належні та допустимі докази з урахуванням всіх обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про дослідження оригіналу електронних доказів, посилаючись на те, що достатнім буде дослідження копій у паперовому вигляді. Однак судом першої інстанції не було надано жодної оцінки вищезазначеним доказам, які вказували на пропуск позивачем строків звернення до суду.

Вказує, що відсутність клопотання сторони позивача про пропущення строків звернення до суду, було підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у даній справі.

15 вересня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - ОСОБА_4 в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вказує, що скаржник в апеляційній скарзі фактично не заперечує незаконність звільнення позивача, а лише наполягає на тому що позивач пропустив строк звернення до суду з позовною заявою.

Зазначає, що на пряме запитання суду в судовому засіданні першої інстанції, чи направлявся поштою на адресу позивача наказ про звільнення, чи видана позивачу трудова книжка чи проведений з ним розрахунок, представник відповідача відповів, що таких дій не проводилось.

Вказує, що ознайомився з вказаним наказом 19.07.2022 року.

В судовому засіданні представник ДП НДІ «Квант» доводи апеляційної скарги підтримав. ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, були належно повідомлені про судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положеньст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника директора з персоналу та побуту у Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант». 13.12.2021 відповідно до наказу № 524/к-тр позивача переведено на посаду виконуючого обов`язки заступника директора із загальних питань у Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант».

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони, Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», згідно яким воєнний стан запроваджується з 5 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

27.02.2022 позивач виїхав до м. Ужгорода, оскільки донька позивача ОСОБА_2 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення фінансового забезпечення та заробітної плати управління, в той час як онука позивача ОСОБА_3 залишалася з позивачем.

Згідно наказу відповідача від 28.03.2022 № 63 к/тр позивача було звільнено на підставі акту про відсутність працівника на робочому місці від 28.03.2022, причина звільнення - прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Зазначення посади ОСОБА_1 , в наказі про звільнення від 28.03.2022 № 63 - к/тр як заступника директора з персоналу та побуту, який виконує обов`язки заступника директора з загальних питань, є технічною помилкою при складанні даного наказу. У зв`язку з чим 27.04.2022 було видано новий наказ № 84 - к/тр про внесення змін до наказу від 28.03.2022 № 63 - к/тр, яким були внесені зміни, а саме вказано фактичну посаду ОСОБА_1 на момент звільнення, - виконуючий обов`язки заступника директора з загальних питань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що невихід позивача на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, не може мати наслідком звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КУпАП за підставою «прогул».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції так як він відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідач не наводить доводів на спростування висновків суду про те, що звільнення позивача з роботи за прогул відбулося неправомірно з порушенням трудових прав позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незастосуванням судом першої інстанції строків позовної давності. Наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними та не приймаються колегією суддів, оскільки Верховний Суд неодноразово формулював відповідні висновки щодо питання застосування зазначених скаржником норм права у подібних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 677/1060/21 (провадження № 61-4905св22) наголошено, що суд першої інстанції помилково зазначив про пропуск позивачем строків звернення до суду, передбачених статтею 233 КЗпП України, не урахувавши, що відповідно до пункту 1 Глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 489/5441/21 (провадження № 61-8548св22) зазначено, що відповідно до пункту 1 «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Верховний Суд зробив висновок, що цією нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 233 КЗпП України на час дії карантину продовжуються автоматично, а тому особа, яка звертається до суду поза межами цих строків у період карантину, не повинна звертатися до суду з відповідним клопотанням про поновлення їй такого строку. Відтак Верховний Суд дійшов переконання, що висновки апеляційного суду та доводи касаційної скарги щодо пропущення позивачем строку для звернення до суду із позовом, з посиланням на загальні правила про позовну давність, є помилковими, висловленими без врахування пункту 1 Прикінцевих положень КЗпП України.

Також у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21 (провадження № К/990/30421/22) наголошено на тому, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року. З огляду на наведене, Верховний Суд вважав помилковими доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

Отже, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, КЗпП України доповнено главою ХІХ «Прикінцеві положення», у якій зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до вищезазначеного колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно не задоволена заява відповідача про застосування строків позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись, ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий: О. В. Желепа

Судді: О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська