26 вересня 2023 року
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi головуючої суддi Панас О.В.
при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.
позивачки ОСОБА_1
представника третьої особи Подкаури О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівному в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей- орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну способу стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою, вимоги за якою змінила заявою від 12.05.2023 р., до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну способу стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав.
Просить змінити розмір, встановлених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року по справі № 569/1757/19 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_1 , на 33% від усіх видів заробітку ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. За ухилення від виконання батьківських обов`язків позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За ухилення від виконання батьківських обов`язків позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові витрати покласти на Відповідача.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2016 року у справі № 569/3779/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року з Відповідача вирішено стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2019 року до досягнення кожною дитиною повноліття.

Аліментів, які стягуються з відповідача на даний час, в умовах значного підвищення цін на товари як промислової так і продовольчої групи, з урахуванням віку дітей, зростання їх потреб явно недостатньо для матеріального утримання дітей. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, і іншої матеріальної допомоги на якісне забезпечення матеріальних та духовних потреб дітей не здійснює.

За період, з моменту фактичного припинення з відповідачем шлюбних стосунків, тобто з 2012 року, їхні діти весь час проживали з нею, а з 2015 року і по даний час з її теперішнім чоловіком ОСОБА_5 , які називають теперішнього чоловіка татом, та з власної ініціативи взяли собі його прізвище.

Починаючи з 2012 року відповідач ОСОБА_2 життям дітей не цікавиться та участі у їх вихованні та утриманні не приймає.

У 2020 році Рівненським міським судом відповідача позбавлено батьківських прав відносно дітей, однак вказане рішення скасоване Рівненським апеляційним судом від 16 січня 2020 року.

Станом на 11 квітня 2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей становила понад сімдесят тисяч гривень і була погашена з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Рішенням Волинського апеляційного суду від 08 червня 2022 року позов відповідача задоволено в частині встановлення графіку побачень з дітьми, в решті позовних вимог, а саме в усуненні перешкод у спілкуванні з дітьми, відмовлено. На даний час заборгованість зі сплати аліментів має місце в сумі 24 066 грн.

За період з 2012 року по даний час відповідач жодного разу з власної ініціативи не приїхав у м. Рівне, щоб провідати дітей за місцем проживання за виключенням квітня 2021 року, коли під час епідемії корона вірусу, без попередження, не враховуючи інтересів дітей намагався забрати їх до м. Харкова без їхньої згоди та ще й під час навчального процесу. Фактично відповідач протягом десяти років свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дітей та ухиляється від їх виконання.

Так, відповідач протягом десяти років не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що, безумовно негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; взагалі самоусунувся від спілкування з дітьми; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створив жодних умов для отримання ними освіти. Відповідач як батько втратив будь-які контакти з дітьми і за період з часу попередження його апеляційним судом про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, жодних висновків не зробив, а навпаки, створює лише імітацію бажання спілкування з дітьми, допустив повторно заборгованість зі сплати аліментів в сумі 24066 гривень, жодного разу не провідав дітей за місцем навчання чи проживання, проігнорував всі графіки побачень, встановлені судом.

Всі перераховані вище обов`язки по вихованню дітей взяв на себе її теперішній чоловік і, фактичний батько її дітей від попереднього шлюбу - ОСОБА_5 .

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої вимоги до відповідача про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення його батьківських прав. Просила задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією, в судове засідання не з`явився повторно. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Письмового відзиву на позов не подав.

За наведених обставин, враховуючи значимість спору, виходячи з інтересів дітей, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка.

Представник третьої особи Подкаура О.М. не заперечила проти задоволення позову. Висновок ООП від 06.04.2023 № 08-808 підтримує.

Ухвалою суду від 25.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін. Залучено до участі у справі третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Ухвалою суду від 24.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом учасників справи.

Суд ухвалою на місці задовольнив клопотання позивачки про допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , від допиту яких відмовилась заявою від 15.09.2023р.

Ухвалою суду на місці 24.05.2023 , 26.06.2023 задоволено клопотання позивачки про долучення до справи письмових доказів.

Ухвалою суду від 18.08.2023 за клопотанням позивачки витребувано з Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ІНФОРМАЦІЯ_6 інформацію щодо мобілізації ОСОБА_2 . Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши надані докази,та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду від 30.05.2016 (справа № 569/3779/16-ц).

Згідно свідоцтва про народження батьками неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 119, зареєстрований Відділом ДРАЦС Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 2064 зареєстрований Відділом ДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З оглянутого свідоцтва про зміну імені вбачається, що ОСОБА_10 , 19.02.2006 р. змінив ім`я на ОСОБА_3 , згідно актового запису № 35, зареєстрованого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.10.2018 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , який було зареєстровано Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 1673. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « ОСОБА_1 ».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2019 року до досягнення кожною дитиною повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги право позивачки на зміну способу стягнення аліментів та положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає , що спосіб стягнення аліментів може бути змінений з твердої грошової суми на частку від заробітку(доходу боржника).

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дотримуючись принципу, передбаченому ч.2 ст. 182 СК України( мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та загальних засад щодо розміру аліментів, які стягуються на утримання двох дітей, суд вважає, що позовна заява в частині зміни способу стягнення аліментів підлягає до задоволення зі стягненням аліментів у розмірі1/3 частки доходу відповідача.

Відтак, суд прийшов до висновку, що слід змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки усіх видіх заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Оскільки судом встановлено наявність рішення Рівненського міського суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 569/1757/19, то слід припинити з моменту набрання рішенням законної сили подальше примусове виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року у цивільній справі № 569/1757/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Рішенням Рівненського міського суду від 08.05.2019 р. ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Рівненського апеляційного суду від 16.01.2020 року, залишеною без змін Постановою Верховного суду від 15.01.2021 р., вказане рішення в частині позбавлення батьківських прав скасовано. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей та покладено на орган опіки та піклування в особі і Рівненської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків .

Також встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 19.04.2021 року, залишеним без змін Постановою Рівненського апеляційного суду від 02.12.2021 р., відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, встановлення графіку побачень з дітьми, зобов`язання вчинення певних дій.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року постанову Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, встановлення графіку побачень батька з дітьми скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року залишено без змін.

Постановою Волинського апеляційного суду від 08.06.2022 р. рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року в частині відмови у позові про визначення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, встановлення графіку побачень батька з дітьми скасувано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. Позов задоволено частково. Визначено наступний порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - надати ОСОБА_2 необмежене право спілкування з дітьми шляхом телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку; встановити графік побачень та спільного відпочинку з дітьми без участі матері - у третю суботу і неділю кожного місяця з 12 години до 16 години у населеному пункті за місцем фактичного проживання дітей. У решті вимог - відмовлено.

Як встановлено судом, починаючи з 2012 року відповідач ОСОБА_2 життям дітей не цікавиться та участі у їх вихованні та утриманні не приймає. Діти проживають з матір`ю в м.Рівне, а відповідач у м.Харкові.

Допитані судом свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтвердили, що відповідач тривалий час не приїздив до м. Рівне, не бачиться з ними та не цікавиться їхнім життям.

На виконання ухвали суду від 18.08.2023 надійшла інформація №01/4219 від 07.09.23 з Салтівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова , з якої вбачається, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на військову службу до лав Збройних Сил України в період з 24.02.2022 р. по теперішній час не призивався.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-808 від 06.04.2023 р., визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновком встановлено, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі разом з ними проживає чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 називають татом. В помешканні створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку дітей. ОСОБА_3 навчається в 11 класі Рівненського ліцею «Лідер» Рівненської міської ради з 01 вересня 2021 року. Відповідно до характеристики із закладу на неповнолітнього було встановлено, що мама ОСОБА_3 відвідує навчальний заклад, цікавиться успішністю та поведінкою сина. Тато ОСОБА_2 на батьківські збори не з`являвся, ліцейним життям сина не цікавиться.

В своєму письмовому поясненні ОСОБА_3 вказав, що з початку 2 класу він виїхав з м. Харкова до м. Рівного з мамою та братом. Батька ОСОБА_2 хлопчик називає « ОСОБА_2 ». Перші декілька років ОСОБА_2 телефонував раз на рік, на день народження. ОСОБА_3 приїжджав гостювати до бабусі в м. Харків та один раз бачив батька. Останній раз він ОСОБА_2 в квітні 2021 року, коли він приїжджав в м. Рівне з якимись невідомими чоловіками до їхнього будинку, але на думку дитини це було зроблено тому що в суді розглядалася справа про усунення перешкод у спілкуванні. ОСОБА_3 хоче аби ОСОБА_2 позбавили батьківських прав тому, що він не цікавиться його справами, не телефонує, не передає подарунків, не приїжджає. Своїм батьком хлопчик вважає ОСОБА_5 , з яким вони проживають з 2015 року.

ОСОБА_1 навчається в 6-А класі в Рівненського ліцею № 1 Рівненської міської ради з першого класу. Відповідно до інформації із встановлено, що за період навчання учня батько жодного разу не з відвідував заклад освіти, на зв`язок із класними керівниками не виходив. Про участь батька у вихованні неповнолітнього в позашкільним період ліцей інформацією не володіє.

З письмових пояснень ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 (так дитина називає рідного батька ОСОБА_2 ) він зовсім не знає, бачив його один раз (квітень 2021 рік). Тоді дитина дуже злякалася тому, що ОСОБА_2 хотів забрати його до м. Харкова. ОСОБА_2 ніколи йому не писав, не телефонував, не передавав подарунків. ОСОБА_4 не хоче з ним бачитися та спілкуватися, він не заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Дитина вважає своїм батьком ОСОБА_5 .

При вирішенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, суд враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 149/2510/21. Зазначена справа має аналогічний зміст з справою що наразі розглядається. Так як мало місце повторне звернення з позовом про позбавлення батьківських прав.

Верховний Суд дійшов переконання що у такій правовій ситуації, коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного із батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого із батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий із батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Верховний Суд по справі № 149/2510/21 зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, в суді достовірно знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню ним дітей, що полягає у свідомому самоусуненні від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, що встановлено з урахуванням сукупності зазначених вище факторів, тому позов в частині про позбавлення батьківських прав, підляг Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 992,40 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, та за вимогу про зміну способу стягнення аліментів в прибуток держави в сумі 992,40 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 280-282, 284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну способу стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав, задовольнити . Змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки усіх видіх заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку з задоволенням позову про зміну розміру аліментів, припинити з моменту набрання рішенням законної сили подальше примусове виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року у цивільній справі № 569/1757/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

У разі наявності заборгованості за вказаним рішенням суду проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві ) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в прибуток держави судові витрати в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві ) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: м.Рівне, вул. Поштова, 2, .

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2023

Суддя О.В.Панас