КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №382/305/22 Головуючий у суді І інстанції: Нарольський М.М.
провадження №22-ц/824/9943/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хвищук Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до вимог якого просив в порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 120 500 грн;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки "Daewoo Lanos" TF55Y, 2006 року випуску;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки "Daewoo Lanos" TF55Y, 2006 року випуску;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного "Daewoo Lanos" TF55Y, 2006 року випуску в сумі 39 000 грн;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 16 610 (шістнадцять тисяч шістсот десять доларів США), що за курсом Національного банку України долара США до гривні на день подання позову становить 539 825 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.06.2009 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, про шо було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . Від даного шлюбу подружжя має сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року у справі № 382/863/19 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище ОСОБА_4 . У період шлюбу, за спільні кошти подружжя та спільними зусиллями сторонами придбано два житлові будинки та два транспортні засоби, а квартиру до шлюбу відповідач придбав у кредит, однак спільні кошти новоствореної сім`ї вкладалися на його погашення. Оскільки шлюб розірвано, однак питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішено, а згоди з цього питання сторони не дійшли, позивачка звернулася до суду за захистом своїх майнових прав.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 .

В порядку поділу цього майна подружжя:

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 - 1/2 вартості автомобіля в сумі 72 804,50 грн.

В іншій частині в позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7508,05 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Хвищук Наталія Вікторівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ; житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 - змінити, задовольнивши раніше пропонований в позові варіант виділу в натурі сторонам кожного із даних об`єктів нерухомості; рішення в частині відмови в позові щодо поділу квартири АДРЕСА_3 - скасувати, і в цій частині прийняти нове рішення, яким визнати за позивачем право власності на 1/2 вказаної квартири.

Представник апелянта просила ухвалити рішення, яким поділити спільне майно подружжя. В порядку поділу майна:

- визнати за ОСОБА_1 право власності, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 16 610 (шістнадцять тисяч шістсот десять) доларів США, що за курсом Національного банку України долара США до гривні на день подання позову становить 539 825 грн.

В решті рішення Яготинського суду Київської області у цивільній справі № 382/305/22 представник апелянта просила залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що шлюб між сторонами було укладено 06.06.2009 року, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син. Фактично до 2014 року позивач перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною. Однак, це не заважало позивачу здійснювати підприємницьку діяльність. Судом першої інстанції не враховано, що в період з 10.11.2010 - 14.01.2015 ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС- у Київській області Яготинської державної податкової інспекції, здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала доходи, про що до матеріалів справи були долучені відповідні докази. Жодних нарікань зі сторони відповідача з цього приводу на той час не виникало. Сім`я була достатньо забезпеченою та необхідності брати позики від інших осіб не було.

Представник апелянта вказувала, що суд першої інстанції проігнорував аргументи сторони позивача, що виявлені у 2022 році боргові розписки (погашені) є способом уникнення рівноправного поділу майна подружжя та направлені на те, щоб ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи.

Вважає твердження відповідача про те, що платежі за кредитним договором вносилися батьками та ОСОБА_5 є надуманими, та такими, що не відповідають дійсності, а про існування боргових зобов`язань відповідача позивачу стало відомо під час ознайомлення із відзивом на позовну заяву. Згоди на будь-які позики ОСОБА_1 ні усно, ні письмово - не надавала. Всі витрати в інтересах сім`ї, зокрема витрати пов`язані з купівлею нерухомості та повернення боргу за кредитним договором перед банківською установою здійснювалося із сумісного сімейного бюджету, який грунтувався на отриманих офіційних доходах.

Вказувала, що згідно долученого графіку погашення платежів чітко видно, що жодних прострочень графіку не було, а всі платежі здійснювалися пропорційно.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував також тим, що допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 знає відповідача з 2004 року, ніби-то позичив останньому велику суму коштів (до 40 000 доларів СІПА), а про одруження сторін він не знав. Разом з тим вказує, що судом першої інстанції не враховано, що навіть із виникненням у відповідача фінансових проблем, останній мав змогу придбати у 2012 році транспортний засіб марки "Mercedes-BenzSprainter" 316, а у 10.08.2018 року два будинки.

Окрім того, свідок зазначив, що оскільки відповідачу не вистачило цих коштів, щоб погасити кредит повністю, ОСОБА_2 в 2018 році позичив ще 12 000 доларів США до 2024 року.

Відтак, суд першої інстанції не врахував, що покази свідка ОСОБА_5 суперечать фактичним даним та обставинам справи.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта також вказувала на те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а саме ст. 60 Сімейного кодексу України, яка не поширюється на спірні правовідносини, внаслідок чого дійшов до неправильного та незаконного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо поділу житлових будинків, представник апелянта вважає, що суд першої інстанції приймаючи варіант поділу, врахував виключно інтереси відповідача, надав перевагу одним доказами над іншими.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про визнання права власності за кожною зі сторін на 1/2 частини будинків АДРЕСА_4 відповідно, оскільки на думку представника апелянта, такий варіант поділу є нераціональним, а реалізація процесу поділу майна буде затяжною та потягне за собою надмірні витрати для сторін.

07 червня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача - адвоката Коваль Л.М., в якій просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції зилишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки наступним.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо поділу транспортного засобу "Daewoo Lanos", суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що під час шлюбу відповідач придбав транспортний засіб «Daewoo Lanos» TF55Y; разом з тим, як вбачається із довідок територіальних сервісних центрів МВС від 31.12.2021 (т. 1 а. с. 69) та від 21.09.2022 (т. 2 а. с. 210) зазначений автомобіль знятий з обліку влітку 2012 року. Як пояснив відповідач та не спростувала позивачка, транспортний засіб «Daewoo Lanos», д. н. з. НОМЕР_3 проданий відповідачем під час шлюбу з метою придбання іншого транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter» (зареєстрований за відповідачем у вересні 2012 року, тобто через декілька місяців після відчуження автомобіля «Daewoo Lanos»); позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що відповідач здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його. Тож викладене свідчить про те, що отримані від продажу транспортного засобу «Daewoo Lanos» кошти використані в інтересах сім`ї; придбаний інший транспортний засіб. Тож, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції вважав за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити.

Задовольняючи частково позовну вимогу щодо поділу транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter", суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачка не претендує на те, щоб автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому суд першої інстанції визнав спільним майном подружжя транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 ; визнав за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 ; стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 - 1/2 вартості автомобіля в сумі 72804,50 грн.

Рішення суду першої інстанції в цих частинах позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається в цій частині.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо поділу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , придбана відповідачем у власність до укладення шлюбу та за кошти, отримані ним за кредитним договором № K3JWGK 15006724 від 01.02.2008 року, укладеним ним з ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким у позивачки не виникло зобов`язань. Крім цього, суд першої інстанції також враховував, що з метою погашення кредиту відповідач неодноразово позичав грошові кошти у ОСОБА_5 , що підтверджується показами свідків, розпискою; натомість матеріали справи не містять, а позивачка, стверджуючи що вона в цей період була зареєстрована як фізична особа - підприємець, не надала відповідних доказів, в тому числі й щодо своєї фінансової участі у погашенні кредитних коштів.

Вирішуючи питання щодо поділу житлових будинків, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірних будинків, а кожною стороною надано матеріали з оцінки цього майна з різним значенням вартості, тобто сторонами надані суперечливі докази щодо вартості будинків на час розгляду справи, які викликають певні сумніви щодо їх правильності, а для з`ясування обставин щодо дійсної вартості будинків на даний час необхідні спеціальні знання. Натомість, сторони правом заявити клопотання про призначення експертизи не скористалися, відповідних клопотань не заявили. Наведене, в цьому випадку, унеможливлює поділ двох будинків з вочевидь різною вартістю між сторонами шляхом виділення частки у спільному майні в натурі за запропонованим позивачкою варіантом шляхом визнання права власності на будинок АДРЕСА_4 . Тож суд, при вирішенні справи в цій частині про розподіл майна, брав до уваги зазначені обставини, а також інтереси обох сторін та їх дитини. Тому суд першої інстанції вважав за необхідне визнати спірні будинки спільним майном подружжя та частково задовольнити позов в цій частині: визнати право власності кожної зі сторін на 1/2 частини будинків АДРЕСА_4 відповідно.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Встановлено, 06.06.2009 року між сторонам зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Березанського управління юстиції Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.06.2009 року, актовий запис № 62. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 24.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

До укладення шлюбу, 01.02.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № K3JWGK 15006724, за яким він отримав кредитні кошти на придбання нерухомості в розмірі 30000 доларів США на строк до 28.01.2018 року.

01.02.2008 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .

На забезпечення належного виконання кредитного договору, 04.04.2008 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки (предметом іпотеки є двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.02.2018 року ОСОБА_2 станом на 05.02.2018 року відсутня заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 01.02.2008 року, витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.04.2008 року, витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 04.04.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.02.2008 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , рішення про державну реєстрацію прийнято 12.02.2008 року. Тож зазначена квартира придбана відповідачем до шлюбу.

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 10.08.2018 року);

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 10.08.2018 року);

- транспортний засіб марки "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- транспортний засіб марки "Daewoo Lanos" TF55Y, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Стороною позивачки для встановлення вартості автомобілей "Mercedes-Benz Sprinter" та "Daewoo Lanos" TF55Y на час розгляду справи подано звіт про оцінку вартості колісних транспортних засобів від 26.01.2022 року. Із висновку про вартість об`єкта вбачається: на підставі даних представлених замовником, дослідження та аналізу авторинку за ринковими цінами на об`єкти порівняння з врахуванням загальних положень і обмежувальних умов, з застосуванням методик затверджених законодавством України станом на дату оцінки, ринкова вартість колісних транспортних засобів, що належать громадянину ОСОБА_2 станом на 13.01.2022 року становить: "Daewoo Lanos" TF55Y 78 000 грн; "Mercedes-Benz Sprinter" 241 000 грн (для визначення вартості застосовувався порівняльний підхід).

Стороною позивачки надано звіти про оцінку вартості житлових будинків від 28.01.2022 року, в яких зазначено, що: ринкова вартість житлового будинку /А-1/ загальною площею 76,4 кв. м, житловою площею 35,5 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий № :08:047:0236 за адресою АДРЕСА_1 , станом на 27.01.2022 року становить 665 000 грн; ринкова вартість житлового будинку /літ А-1/ загальною площею 79,4 кв. м, житловою площею 55,7 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий № :08:047:0237 за адресою АДРЕСА_1 , станом на 27.01.2022 р. становить 691 000 грн.

Представником відповідача для встановлення вартості автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter" на час розгляду справи надано висновок про вартість майна від 16.05.2022 року, в якому зазначено, що вартість колісного транспортного засобу становить 145 609 грн. Крім цього, надано технічні паспорти на садибні (індивідуальні) житлові будинки за адресою АДРЕСА_1 , а також долучено розрахунки вартості поліпшень цих будинків за період липень 2020 - жовтень 2021 років, в яких вказано вартість робіт, матеріалів та устаткування 449 149,51 грн (будинок № 62а ) та 407 380,57 грн (будинок № 64 ).

Також судом встановлено, що в суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_5 , який повідомив суду, що він знає відповідача з 2004 року. У 2008 році ОСОБА_2 вирішив купити квартиру і звернувся до нього щодо поручительства. Про одруження сторін він не знав. В подальшому, у ОСОБА_2 виникли фінансові проблеми і ОСОБА_5 неодноразово допомагав йому коштами, надававши йому кожного місяця від 500 до 1000 доларів США. Коли сума боргу дійшла до 40 000 доларів США, ОСОБА_2 написав йому відповідну розписку. Оскільки відповідачу не вистачило цих коштів, щоб погасити кредит повністю, ОСОБА_2 в 2018 році позичив ще 12 000 доларів США до 2024 року. Отримавши ці кошти, ОСОБА_2 погасив кредит повністю. В подальшому, 30.12.2021 року він повернув йому 40 000 доларів США, а 12 000 доларів США ще залишився винен.

Допитаний як свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що у 2008 році він вирішив придбати квартиру в м. Яготині в кредит, у зв`язку з чим він звернувся до ОСОБА_5 щодо поручительства. Потім в 2009 році він одружився, в них з ОСОБА_1 народилася дитина і йому стало не вистачати коштів для погашення кредиту. Дружина не працювала, була в декреті. ОСОБА_5 погодився допомагати ОСОБА_2 погашати кредит щомісячно; коли сума позики дійшла до 40 000 доларів США, він написав ОСОБА_5 розписку. В подальшому, відповідач вирішив погасити кредит повністю, але коштів все рівно не вистачало, тож він позичив додаткові грошові кошти у ОСОБА_5 та погасив кредит. Також пояснив, що до шлюбу в нього був інший автомобіль, який після одруження він продав і купив автомобіль «Daewoo Lanos»; проте вже під час шлюбу у 2012 році він продав його і купив «Mercedes-Benz Sprinter». Про продаж автомобіля «Daewoo Lanos» позивачка знала і з нею це питання обговорювалося. Також повідомив, що під час шлюбу вони з позивачкою придбали два будинки в АДРЕСА_1 ; будинки оформили на позивачку, оскільки в нього були не сплачені штрафи за порушення правил дорожнього руху, а угоду необхідно було здійснити невідкладно. Після придбання спірних будинків та їх оформлення на позивачку, він суттєво поліпшив їх стан власними силами, у зв`язку з чим вони суттєво збільшили свою вартість; вклав у поліпшення значну частину власних коштів, які витратив на роботи, матеріали та устаткування. Відповідач повідомив, що метою придбання цих будинків були інтереси сторін у збереженні сім`ї та інвестиція у майбутнє їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з батьком (відповідачем) та перебуває на його утриманні.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо вартості будинків, а саме відповідно до укладених договорів купівлі-продажу від 10.08.2018 року (т. 1 а. с. 14-17), будинки АДРЕСА_4 , придбані в період шлюбу за 44 763,51 грн та 69 947,65 грн відповідно. Сторонами надано: звіти про оцінку вартості житлових будинків, в яких вказана вартість 665 000 грн (будинок № 62а ) та 691 000 грн (будинок № 64 ); технічні паспорти на садибні (індивідуальні) житлові будинки та розрахунки вартості поліпшень цих будинків, в яких лише вартість робіт, матеріалів та устаткування вказана в розмірах 449 149,51 грн (будинок № 62а ) та 407 380,57 грн (будинок № 64 ). У зв`язку з цим, пояснюючи існуючу суттєву різницю у заявленій сторонами вартості будинків, відповідач стверджував, а позивачка не заперечувала, що після придбання спірних будинків та їх оформлення на позивачку відповідач суттєво поліпшував їх власними силами, у зв`язку з чим будинки значно збільшили свою вартість. Як повідомив відповідач, і не заперечила позивачка, метою придбання цих будинків були інтереси сторін у збереженні сім`ї та інвестиція у майбутнє їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з батьком (відповідачем) та перебуває на його утриманні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмовити щодо поділу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_6 , оскільки спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , придбана відповідачем у власність до укладення шлюбу та за кошти, отримані ним за кредитним договором № K3JWGK 15006724 від 01.02.2008 року, укладеним ним з ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким у позивачки не виникло зобов`язань.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем не заявлялись позовні вимоги щодо визнання права власності на сплачені внески (кошти), що витрачались сім`єю під час укладеного шлюбу на погашення кредиту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання спірних будинків спільним майном подружжя та часткове задоволення позову в цій частині: визнання права власності кожної зі сторін на 1/2 частини будинків АДРЕСА_4 , оскільки сторони не дійшли згоди щодо вартості спільного майна, бо кожним з них надано матеріали з оцінки ринкової вартості майна з різним значенням, а також, враховуючи те, що жодною зі сторін не заявлялося клопотання про призначення у справі судової оціночно-технічної та оціночно-будівельної експертиз, то у даному випадку є неможливим задоволення позову у частині виділення позивачу частки у спільному майні в натурі. Також суд апеляційної інстанції зауважує, що і в суді апеляційної інстанції сторони не заявляли клопотань про призначення експертизи щодо визначення вартості майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував наведені представником позивача аргументи та долучених доказів, зокрема про те, що всі витрати в інтересах сім`ї, в тому числі і витрати пов`язані з купівлею нерухомості та повернення боргу за кредитним договором перед банківською установою здійснювалося із сумісного сімейного бюджету, який грунтується на отриманих офіційних доходах, оскільки суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та докази які містяться в ній, а саме те, що кредитний договір був укладений відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання кредитних коштів на придбання нерухомості в розмірі 30 000 доларів США. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_6 (продавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (покупець) 01.02.2008 року, тобто до моменту укладення шлюбу між позвачкою та відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що навіть із виникнення у відповідача фінансових проблем, останній мав змогу придбати у 2012 році транспортний засіб марки "Mercedes-Benz Sprinter" 316, а у 10.08.2018 року два будинку, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки дані твердження не спростовують ті обставини, що відповідач ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу та зареєстрував за собою право власності на оспорювану квартиру до моменту коли між сторонами був офіційно укладений шлюб.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/14662/15-ц (првоадження № 61-19294св18) про те, що сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок коштів подружжя може за певних обставин враховуватися під час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя чи боргових зобов`язань, проте не може бути підставою для визнання права на майно, набуте до укладення шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що твердження відповідача стосовно того, що ним здійснювались великі затрати на проведення ремонтних робіт у будинках є недоведеними, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи звертаючись з відзивом на позовну заяву додав розрахунок вартості поліпшень житлового будинку АДРЕСА_1 , розрахунок вартості поліпшень житлового будинку АДРЕСА_1 , копії витратних документів на придбання будівельних матеріалів на поліпшення житлового будинку АДРЕСА_1 , розрахунок вартості поліпшення житлового будинку АДРЕСА_5 та копія витратних документів на придбання будівельних матеріалів на поліпшення на житлового будинку АДРЕСА_5 (а.с. 119-122, а.с. 123-130, 133-136, 137-142 том 1). Позивачкою не надано доказів на спростування наданих відповідачем документів.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст.ст. 60, 69, 70 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хвищук Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» вересня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник