Справа № 135/844/23
Провадження № 2/135/261/23
РІШЕННЯ

іменем України

05.09.2023 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про вселення. В позовній заяві зазначив, що рiшенням Ладижинського мiського мiського суду Вінницької областi вiд 04.07.2022 року (справа №135/382/22) розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 Рiшенням Ладижинського мiського суду Вінницької областi вiд 02.06.2022 року (справа №135/374/22), яке набрало законної сили 05.07.2022 року, позов ОСОБА_2 до нього про поділ спільного майна подружжя - задоволено. Поділено квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., та визнано за ОСОБА_2 право власностi на 1/2 частку квартири, залишено за ним право власностi на 1/2 частку квартири.

Рішенням Ладижинського мiського мiського суду Вінницької областi вiд 20.01.2023 року (справа №135/1261/22), яке набрало законної сили 20.01.2023 року, його позов до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою - задоволено. Встановлено порядок користування спiльною частковою власнiстю - квартирою по АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. Видiлено йому у користування кімнату площею 11,2 кв.м..Видiлено у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату площею15,7 кв.м., в спільному користуваннi співвласників залишити: кухню площею 7,б кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., коридор площею 3,8 кв.м., коридор площею 4,3 кв.м., лоджію площею 1,0 кв.м..

Незважаючи на рiшення Ладижинського мiського мiського суду Вінницької областi вiд 20.01.2023 року про встановлення порядку користування спiльною частковою власнiстю, ОСОБА_2 зайняла кімнату, яка видiлена йому у користування за рiшенням суду площею 11,2 кв. м. Так він 27.04.2023 у присутності свідка - ОСОБА_3 намагався потрапити у квартиру, однак через дії відповідача, яка ігнорувала його телефонні дзвінки, не відчиняла двері у квартиру, він не міг потрапити до своєї кiмнати.

28.04.2023 року також у присутності ОСОБА_3 йому вдалося біля квартири поспілкуватися з відповідачем, вона передала йому ключ вiд вхідних дверей до квартири, але його кімната видiлена за рiшенням суду виявилась фактично зайнята відповідачем, там знаходяться речi відповідача, через які він не може повноцінно користуватися своєю власнiстю.

Добровільно надати доступ до кiмнати та звільнити його вiд своїх сторонніх речей відповідач не бажає, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідач створює йому перешкоди в користуванні кімнатою та квартирою. Тому просив вселити його в кімнату площею 11,2 кв.м. в квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лобуренко С.В. в судове засідання не з`явились, представник подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статтi 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власностi будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання i проживання членів їx сімей та інших oci6, мають право розпоряджатися цією власнiстю на свій розсуд.

3гідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здiйсненнi ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано згідно рішення суду від 04.07.2022 року.

Рiшенням Ладижинського мiського суду Вінницької областi вiд 02.06.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя було задоволено, поділено квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., та визнано за ОСОБА_2 право власностi на 1/2 частку квартири, залишено за ОСОБА_1 право власностi на 1/2 частку квартири, що підтверджується копією рішення Ладижинського мiського суду Вінницької областi вiд 02.062022 по справі №135/374/22 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №306226748 від 01.08.2022.

Крім того, рішенням Ладижинського мiського мiського суду Вінницької областi вiд 20.01.2023 по справі №135/1261/22 встановлено порядок користування спiльною частковою власнiстю - квартирою по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином: видiлено ОСОБА_1 у користування кімнату площею 11,2 кв.м.; видiлено у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату площею15,7 кв.м., в спільному користуваннi співвласників залишити: кухню площею 7,б кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., коридор площею 3,8 кв.м., коридор площею 4,3 кв.м., лоджію площею 1,0 кв.м..

Незважаючи на рiшення Ладижинського мiського мiського суду Вінницької областi вiд 20.01.2023 про встановлення порядку користування спiльною частковою власнiстю, відповідач - ОСОБА_2 створює ОСОБА_1 перешкоди в користуванні кімнатою, яка видiлена йому у користування за рiшенням суду площею 11,2 кв. м..

Норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач своїми діями створює перешкоди позивачу у користуванні кімнатою в квартирі по АДРЕСА_1 , що в свою чергу унеможливлює позивачу вільний доступ до даного нерухомого майна.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 28.12.2020, справа № 127/240/17-ц.

Тому, суд, виходячи із наведеного, те що позовні вимоги позивача найшли своє підтвердження в судовому засіданні, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 316, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 2-5, 7, 8, 10- 13, 81, 83, 89, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні спільною частковою власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення у кімнату площею 11,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя