Справа № 509/5708/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 509/5708/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольскогого районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначала наступне.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року скасовано правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 . А, Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.03.2020 року визнано за ОСОБА_2 , право приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 має їй відшкодувати їй кошти в сумі 1 218 158 грн 40 коп., які позивачка витратила на ремонтні роботи будинку.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.10.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судовий розгляд.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, представник ОСОБА_1 надав суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, представник відповідача надала суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги не визнала.

Також ОСОБА_2 надала суду відзив, в якому вказала, що вона жодних прав позивачки не порушувала, у позивачки відсутні докази, що вона є власником майна в сенсі ст. 1212 ЦК України, з огляду відсутність правових підстав вважати, що відповідач набула будь-яке майно позивача без достатніх правових підстав та зберігає його у себе просила суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з безпідставністю вимог позивача.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач не послалася в позові на конкретну норму права, окрім ст. 1212 ЦК України, яка встановлює можливість стягнення витрат на проведений ремонт, не вказала, якими доказами позивач доводить суду ту обставину, що ремонтні роботи проведені за кошт позивачки та на підставі якої правової норми кошти за проведений ремонт мають бути стягнуті з відповідачки.

Слід зазначити, що відшкодування витрат є однією з форм цивільно-правової відповідальності, яка залежно від підстав виникнення поділяється на договірну та недоговірну. Договірна відповідальність виникає в разі порушення умов договору (зобов`язання) стороною цього договору. Деліктна відповідальність є недоговірною відповідальністю. Вона настає у разі протиправного завдання шкоди будь-кому, коли правопорушник не перебуває в договірних відносинах із потерпілим.

Відповідно ст.ст. 4, 81 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Але, позивачка не надала суду доказів порушення, невизнання або оспорювання її особистого майнового права на кошти, витрачені на ремонт з боку відповідачки.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка порушує будь-яке право позивача, немає жодного належного та допустимого доказу, які б доводили порушення прав позивача, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути передбачений законом або договором. Спосіб захисту, що обрав позивач, не передбачений жодною нормою права, а тому в позові слід відмовити виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивачка вже зверталась до суду з аналогічним позовом в 2017 р., та в матеріалах справи 509/4609/18 знаходиться позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, до якого ОСОБА_1 додала суду інший, ніж в даній справі, договір підряду, з іншою особою на проведення ремонтних робіт.

Також, позивач надає докази укладення угоди з ТОВ «СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ» від 05.02.2014 р., що підписана директором Устіновим Д.М., але згідно даних Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 рахується директором ТОВ «СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ» тільки з 14.10.2014 року, що говорить про неналежність та недопустимість наданого документі в якості доказу, оскільки він підписаний неуповноваженою особою.

Також, ухвалою Овідіопольського районного суду від 08.12.2021 року в рамках розгляду заяви позивачки про забезпечення доказів, забезпечено докази шляхом призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено судовому експерту Митнікову Геннадію Петровичу.

05.06.2023 року на адресу суду від судового експерта Митнікова Г.П. надійшли матеріали цивільної справи разом з повідомленням про неможливість надання висновку за матеріалами справи № 509/5708/21.

06.06.2023 ухвалою Овідіопольського районного суду поновлено провадження по справі.

Представник позивача просив суд в заяві від 07.08.2023 року застосувати норми ст. 109 ЦПК України, та вважати встановленими факти, в зв`язку з ухиленням відповідача від проведення експертизи, але з такою заявою позивача суд погодитись не може.

Згідно з нормами ч. ч. 1 - 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу ч. 1 ст. 109 ЦПК України слідує, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 676/1503/19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, з висновку експерта не вбачається яким чином, коли та на підставі яких документів ОСОБА_2 повідомлена експертом про дату, час та місце проведення експертних досліджень, не надано доказів прибуття експерта на місце проведення експертизи, та не встановлено будь-яким доказом, що ОСОБА_2 була відсутня на об`єкті дослідження в день прибуття експерта, а отже жодних умисних дій з боку ОСОБА_2 не вбачається, адже з матеріалів справи не вбачається, що вона повідомлена експертом про дату, час та місце проведення експертизи, а тому суд не має підстав вважати, що ОСОБА_2 ухилялася умисно від проведення експертизи.

Так, згідно матеріалів справи вбачається, що Рішенням Овідіопольського районного суду від 15.09.2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.11.2017 року та постановою ВС від 11.07.2018р., встановлені та не потребують доказування наступні відомості. 28.01.2005 р. за Протоколом №5 ОСОБА_2 було прийнято у члени до Житлово-будівельного кооперативу «Марін-Білдер» (далі - ЖБК «Марін-Білдер»).

18.03.2005 р. між ОСОБА_2 та ЖБК «Марін-Білдер» укладено, шість Угод, предметами яких за розділом 1, є виділення їй земельних ділянок для будівництва житлових будинків в АДРЕСА_2 за адресою в тому рахунку:- АДРЕСА_1 . Єдиним замовником будівництва за Угодами є ЖБК «Марін-Білдер». В порушення укладених угод ЖБК «Марін-Білдер» не виконало прийнятих зобов`язань за 6 (шістьма) угодами, укладеними з ОСОБА_2 18.03.2005 р. та станом на 2006 рік спірні житлові будинки не були введені у експлуатацію та їй не передані. З її боку зобов`язання щодо сплати пайових внесків в повній мірі виконані у передбачені Угодами строки, в тому Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Після введення в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1 , ЖБК «Марін-Бідер» на виконання Угод від 18.03.2005 року, з огляду на повну сплату нею пайових внесків на будівництво, мав би передати ОСОБА_2 у власність.

Але, ЖБК «Марін-Білдер», в порушення Угод від 18.03.2005 року вказаний житловий будинок їй не передав.

ЖБК «Марін-Білдер» 08.02.2012 р. (Протокол №11) виключив ОСОБА_2 зі складу членів ЖБК «Марін-Білдер», спір по справі №509/5216/13-ц розглядався в суді 2012 року до 2017 року. В рамках вказаної справи позовні вимоги забезпечувались не один раз та спірні житлові будинки були заарештовані та накладено заборону на їх відчуження.

Незважаючи на наявність спору щодо нерухомого майна, а також заборону на відчуження нерухомого майна, що знаходиться в арешті за ухвалами Овідіопольського районного суду Одеської області, ЖБК «Марін-Білдер» незаконно розпоряджався спірним нерухомим майном та передав вказаний будинок ОСОБА_1 .

Надалі, Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.03.2020 року позовні вимоги до ЖБК «Марін-Білдер» задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_2 , право приватної власності н, в тому рахунку, і на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (будівельний номер АДРЕСА_3 ).

Так, доводи позивачки про начебто законність набуття нею права власності як добросовісного набувача вже були досліджені судами у справі 509/5216/13-ц та справі 509/4936/18, їм надано належну оцінку, та встановлено, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 під час накладення на нього судом обтяження у вигляді арешту, унаслідок чого правовстановлюючі документи на це майно є такими, що суперечать положенням закону, тому є недійсними (Постанова ВС від 11.07.2018 року по справі 509/5216/13-ц).

Отже, позивачка ОСОБА_4 , знала про наявність спору в суді по справі 509/5216/13-ц, та на свій ризик здійснила ремонт та реконструкцію житлового будинку, котрий фактично належав відповідачу.

Так, позивачка вимагає стягнення з відповідачки вартості ремонтних робіт та будівельних матеріалів, посилаючись на ч. 1 ст.1212 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, законодавець визначився, що в рамках дії ст.1212 ЦК України - стягненню підлягає саме майно, яке визначено родовими ознаками, що належить позивачу на праві власності та набуто відповідачем без достатньої правової підстави або така підстава відпала.

Майно, відповідно до ст.190 ЦК України це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 179 ЦК України - річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Отже, слід дійти висновку, що законодавцем визначено, що майно тобто об`єкти матеріального світу, це рухомі та нерухомі, подільні та неподільні речі, а також майнові права та обов`язки.

Ремонт чи реконструкція це комплекс заходів, процес, ремонт не є майном, майновими правами чи обов`язками, не визначений родовими ознаками, а отже в сенсі положень ст.1212 ЦК України не може бути повернений, як такий, що набутий без достатньої правової підстави.

Отже, з огляду на відсутність доказів порушення прав позивачки з боку відповідачки, на відсутність доказів у позивача, що вона є власником спірного майна, з огляду на саму відсутність майна та на відсутність правових підстав вважати, що відповідач набула будь-яке майно позивача без достатніх правових підстав та зберігає його у себе суд дійшов до висновку про відмову у позові в повному обсязі із скасуванням заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року у справі № 509/5708/21, а саме: скасувати арешт житлового будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 22.09.2023 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко