Єдиний унікальний номер судової справи: 473/1150/23
Номер провадження № 22-ц/812/793/23 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І.,Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника відповідачки - адвоката Венделя О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах

адвокатом Венделем Олегом Михайловичем

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Лузан Л.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 06 грудня 2011 року станом на 09 лютого 2023 року у розмірі 31 904,84 грн, а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06 грудня 2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, банківськими тарифами. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, банк виконав у повному обсязі. Проте відповідачка, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 09 лютого 2023 року утворилася заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 31 904,84 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 26 714,12 грн., заборгованість за процентами в розмірі 5 190,72 грн. На даний час, відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив про задоволення позову.

У відзиві на позов, представник ОСОБА_1 - адвокат Вендель О.М. просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи незгоду з позовними вимогами, представник відповідачки зазначив, що позивачем не надано доказів щодо встановлення кредитного ліміту, його зміни, переукладення кредитних договорів при видачі нових платіжних карток, а також узгодження в письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена в формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Крім того, кінцевий строк кредитування становить 30 червня 2015 року, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_1 , отже вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлені після спливу позовної давності. При цьому, коштами в сумі 16 640 грн. протиправно заволоділа стороння особа, в зв`язку з чим відповідачка звернулася з відповідною заявою до органів поліції. Також, сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кошти в сумі 31 904,84 грн. є помилкою з боку відповідачки (маючи лише картку № НОМЕР_2 , відповідачка вважала, що обумовлена заборгованість виникла за цією карткою).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідачкою після відкриття провадження у справі в порядку погашення заборгованості за кредитним договором сплачено 31 904, 84 грн, у задоволенні позовних вимог банку слід відмовити. При цьому, посилання ОСОБА_1 щодо помилки при здійсненні вказаного платежу суд до уваги не взяв, оскільки картка, на яку було здійснено переказ вказаних коштів, була надана їй відповідно до укладеного 06 грудня 2011 року договору б/н, за яким позивачем і заявлені позовні вимоги про стягнення відповідної заборгованості.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, адвокат Вендель О.М. діючи в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, просив його змінити, ухваливши нове, яким у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю, а також через сплив строку позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 знаючи, що в неї є лише картка № НОМЕР_2 , вважала, що це заборгованість саме за цією платіжною карткою і розгубившись, 18 березня 2023 року перерахувала на вказану платіжну картку грошові кошти в розмірі 31 904, 84 грн, але отримавши у мобільному додатку Viber позовну заяву з додатками та дізнавшись про позовні вимоги щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 06 грудня 2011 року направила через свого представника відзив на позов про невизнання позовних вимог. Вважає, що матеріали справи не містять будь - яких доказів встановлення будь - якого кредитного ліміту та зміну його розміру. До того ж пояснює, що вказана платіжна картка відкривалась нею як стипендіальна, а не як кредитна, оскільки ОСОБА_1 саме в цей час навчалася у Київському національному університеті культури і мистецтв. Зняття готівки відбулося 14 травня 2022 року у м. Дніпро в ТРЦ Караван (вул. Нижньодніпровська, 17), тоді як відповідачка в цей час перебувала за кордоном, що підтверджується візою ОСОБА_1 № НОМЕР_3 . Разом з тим, строк дії платіжної картки № 741098 від 06 грудня 2011 року згідно довідки банку встановлено до 30 червня 2015 року, а тому саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку.

АТ КБ «Приватбанк» в своїх поясненнях на апеляційну скаргу, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Згідно із частинами 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 06 грудня 2011 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписала анкету - заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При підписанні заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві (а.с.29).

Відповідно до укладено договору, відкрито рахунок та надано відповідачці кредитні картки (спеціальний платіжний засіб): № НОМЕР_1 , строк дії до 06/15, № НОМЕР_4 , строк дії до 11/16, № НОМЕР_5 , строк дії до 09/18, № НОМЕР_2 , строк дії до 09/22 (а.с.28).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , кредитний ліміт по картковому рахунку № НОМЕР_1 було встановлено в розмірі - 00 грн. (старт карткового рахунку), який в подальшому змінювався: 25 березня 2013 року збільшений ліміт - 1 200 грн., 29 серпня 2013 року збільшений ліміт - 2 000 грн., 16 жовтня 2013 року збільшений ліміт - 2 500 грн., 09 вересня 2016 року зменшений ліміт - 00 грн., 04 липня 2021 року збільшений ліміт - 10 000 грн., 29 грудня 2021 року збільшений ліміт - 30 000 грн., 04 серпня 2022 року зменшений ліміт - 28 684,70 грн., 30 серпня 2022 року зменшений ліміт - 27 930 грн., 26 грудня 2022 року зменшений ліміт - 00 грн. (а.с.27).

До того, ж приєднана позивачем до позовної заяви виписка з банківському рахунку є належним доказом оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачкою кредитними коштами та неналежне виконання нею своїх обов`язків з погашення кредиту.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банкового рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Верховний Суд у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, за змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приіватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови і правила обслуговування в АТ КБ «Приватбанк» відповідачка ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг тоді як вказані Умови і правила та Тарифи ОСОБА_1 не підписані.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

За такого колегія суддів вважає слушними висновки суду про те, що в даному випадку надані Банком Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За такого не можна вважати, що зазначені у наданому Банком Паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджені конкретні умови кредитування.

Укладений між сторонами договір від 06 грудня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Так, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку станом на 09 лютого 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 31 904,84 грн. з яких 26 714,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 5190,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.9-17).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першою інстанції дійшов вірного висновку про те, що наданий розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований, а відтак вказані кошти підлягають поверненню, які відповідачкою в добровільному порядку повернуті після відкриття провадження у справі.

Посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України),

Згідно частини першої статті 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З урахуванням того, що строк дії платіжної картки № НОМЕР_2 , виданої ОСОБА_1 на підставі договору від 06 грудня 2011 року до 09/22, то строк позовної давності до 09/25 року, а відтак АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до суду у березні 2023 року в межах строку позовної давності.

Крім того, не заслуговують на увагу також посилання на те, що платіжна картка № НОМЕР_2 , видана 22 жовтня 2018 року строк дії якої до 09/22 не стосується договору від 06 грудня 2011 року та картки № НОМЕР_1 , оскільки спростовується наявними доказами в матеріалах справи, зокрема довідкою про надання відповідачці й інших карток згідно договору від 06 грудня 2011 року та випискою по банківському рахунку, а також копією паспорту засвідченої особисто відповідачкою у відділені АТ КБ «Приватбанк» 22 жовтня 2018 року при отримання ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

Заперечення представника відповідачки про неналежний доказ наданий позивачем до заперечень на апеляційну скаргу - фото щодо отримання 22 жовтня 2018 року відповідачкою картки № НОМЕР_2 не є слушними з огляду на те, що до позовної заяви було долучено копію паспорту засвідчену відповідачкою 22 жовтня 2018 року у АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження отримання картки, а відтак не є новим доказом.

До того ж судом першої інстанції досліджувалися й інші докази на підтвердження отримання відповідачкою у 2018 році кредитної картки - довідку про видачу карток, виписку з особового рахунку, заборгованість та довідку про встановлення кредитного ліміту.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у подібних справах, зокрема, у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту пункту 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц сформульовано такий висновок: під судовим рішенням у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожими є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у справі № 569/13606/17-ц встановлено, що для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, які виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Суд врахував, що з банківської виписки по карті вбачається, що за період з 01 січня 1999 року по 14 лютого 2018 року остання активація картки мала місце 25 лютого 2011 року. Матеріалами справи підтверджено строк дії картки до грудня 2011 року. За відсутності підтверджень отримання позичальником кредитної картки з більш пізнім строком дії, суд критично оцінив платіж у розмірі 110 грн., який нібито мав місце у квітні 2013 року, пославшись на недоведеність обставин внесення цього платежу самим позичальником чи уповноваженою ним особою.

Про неможливість застосування позовної давності у цій справі, Верховний Суд зазначив з посиланням на те, що у випадках, коли виконання зобов`язання передбачається частинами або у вигляді періодичних платежів, дії позичальника щодо сплати частини платежу можуть свідчити про визнання ним боргу саме в цій частині, що не є підставою для переривання позовної давності щодо інших (невизнаних) частин заборгованості.

У справі, яка переглядається, встановлено отримання позичальницею ОСОБА_1 у період з 2011 року до 2018 року платіжних карток № НОМЕР_1 , строк дії до 06/15, № НОМЕР_4 , строк дії до 11/16, № НОМЕР_5 , строк дії до 09/18, № НОМЕР_2 , строк дії до 09/22 та активне користування ними, зокрема, квітень 2022 року.

З викладеного слідує, що у зазначеній справі, на яку посилається заявник, порівняно зі справою, яка переглядається, встановлено інші фактичні обставини, отже правовідносини не є подібними.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Венделем Олегом Михайловичем - залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.