Ухвала

27 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 760/394/23

провадження № 61-13420ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у січні 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 28 330 грн, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 28 330 грн, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 22 720 грн щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 04 січня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Також вказувала, що з січня 2011 року по травень 2022 року вона та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за час спільного проживання у них народилися діти: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, син ОСОБА_3 має інвалідність і потребує спеціального догляду, має проходити обстеження у лікарів, йому потрібні особливі умови щодо оздоровлення, лікування, харчування, навчання, розвитку здібностей тощо.

Враховуючи зазначене та ті обставини, що сторони не дійшли згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей, ОСОБА_1 інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно працевлаштований директором у двох компаніях, є учасником в польській компанії, має на праві власності значну кількість нерухомого та рухомого майна, стан його здоров`я та рівень доходу дозволяють йому сплачувати аліменти в наведеному обсязі, просила позов задовольнити.

Солом`янський районний суд м. Києва рішенням від 01 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн, починаючи з 04 січня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Київський апеляційний суд постановою від 15 серпня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Змінив рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року в частині визначеного розміру аліментів -, збільшив розмір аліментів на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 000 грн до 14 165 грн, на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2 000 грн до 14 165 грн та на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2 000 грн до 11 360 грн.

Виклав резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 14 165 грн, на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 14 165,00 грн та на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 11 360 грн, щомісячно, починаючи з 04 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття».

Вирішив питання щодо судового збору.

12 вересня 2023 року адвокат Крикунов О. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на неповнолітніх дитей, а тому зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції, крім випадку, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього, оскільки апеляційний суд при винесенні оскаржуваної постанови зробив правовий висновок про те, що лише сам по собі факт реєстрації за платником аліментів нерухомості, яка не є джерелом доходу, та при недостатності у платника аліментів заробітку (доходів) є підставою для стягнення аліментів у розмірі 50 % від передбаченого законом максимального розміру аліментів на дитину відповідного віку, а саме десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину.

Також зазначав, що відсутній правовий висновок щодо застосування положень пункту 1 - 3 частини першої статті 182 СК України, який становить значний суспільний інтерес, оскільки фактично тягне за собою позбавлення платників аліментів майна, у тому числі житла, оскільки неможливість у платника аліментів виплачувати стягувану суму призводить до накопичення заборгованості, яка в подальшому призведе до вчинення виконавцем дій з погашення такої заборгованості шляхом відчуження майна, що потягне за собою втрату платником аліментів житла і як наслідок останній стає безхатьком, що є недопустимим.

Винятковість значення для заявника полягає в тому, що апеляційним судом на платника аліментів фактично покладено самостійний обов`язок по утриманню дітей без з`ясування та встановлення всіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору та надання оцінки доказам, наданим стороною відповідача.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення виконання оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров