Справа № 945/1640/23
Провадження № 2/487/2289/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023 року м.Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Притуляк І.О., вивчивши матеріали позовної заяви Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2023 до суду, відповідно до Ухвали судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28.07.2023 надійшла справа за позовом ДП «Миколаївський бронетанковий завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна.

У позовній заяві представник позивача просив стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати у розмірі 94862,32 грн. за договором оренди №289 від 28.10.2019.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до наступного:

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Разом з тим при системному аналізі практики ЄСПЛ (зокрема справа «Марченко М.В. проти України») у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; повинно йтися про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру, щоб спір був дійсним та серйозним і щоб предмет провадження напряму стосувався відповідного права цивільного характеру.

У позовній заяві, представник позивача зазначив, що 28.10.2019 між ДП «Миколаївський бронетанковий завод» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір оренди нерухомого майна, а саме приміщень першого поверху триповерхового корпусу №34 адміністративного, літ.А-3, площею 155,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання по перерахуванню орендної плати, відповідач не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 69154,06.

Вказані неправомірні дії відповідача, а також факт припинення нею підприємницької діяльності, слугували підставою для їх звернення до суду з даним позовом, в порядку цивільного судочинства. .

Відповідно до положень ч.1 ст..19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим статтею 20 ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Крім того, відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, суддя приходить до висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 09.10.2019 року у справі № 127/23144/18

За приписами п.1 ч.1, ч.2 ст..186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що зостановлюється ухвала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186, 353 ЦПК України, судя -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна - відмовити.

Роз`яснити представнику позивача їх право на звернення з позовом до Господарського суду Миколаївської області в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Копію ухвали разом з доданими матеріалами надіслати надіслати представнику позивача

Суддя І.О.Притуляк