Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/722/23
Провадження № 2/542/212/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Євтухової Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

09.05.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 16.06.2023, просить визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на:

- житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:002:0039, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1100 га, кадастровий номер :01:002:0021, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с.Руденківка, Полтавського району, Полтавської області, земельну ділянку площею 0,0200 га., кадастровий номер :01:002:0020, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, місце розташування с.Руденківка, Полтавського району, Полтавської області.

В обгрунтування позову зазначає, що вона з 2012 року стала разом зі своєю сім`єю проживати в житловому будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та з 2012 року по цей час вона зі своєю сім`єю користуються даним житловим будинком. Зазначає, що вона за власні кошти підтримує будинок в належному стані та фактично користується ним разом зі своєю сім`єю. Вона здійснила ремонт покрівлі, поточний ремонт будинку, зокрема, ремонт підлоги, вікон та дверей. На даний час вона разом зі своєю сім`єю продовжує проживати у вказаному будинку, веде господарство, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, сплачує комунальні послуги за цією адресою.

Вказує, що в 2012 році, коли вони з сім`єю заселилися в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вони не знали, що заволоділи чужим майном, тобто не знали, що будинок належав іншій особі. Власника даного житлового будинку вона ніколи не бачила. Тобто, вона заволоділа чужим майном без правової підстави.

Той факт, що власником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона дізналася лише 20.02.2023 році з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрита спадкова справа від 11 лютого 2021 року за №26/2021 в Новосанжарській державній нотаріальній конторі. Подані заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Спадкоємцем за заповітом вказаного майна є відповідач- ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину, але юридично не бажає переоформляти спадщину на себе, а саме на житловий будинок ,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що відповідачі не заперечують проти того факту, що вони більше десяти років проживають в даному будинку. Крім того відповідачі не заперечують проти того факту, щоб вона визнала право власності на дане майно за набувальною давністю.

З огляду на вказані обставини, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 13.06.2023 року (а.с.37-38).

12.07.2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.08.2023 року (а.с.70-71).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримувала заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, додатково пояснила, що в будинок АДРЕСА_1 , вона разом з чоловіком заселились в кінці 2012 року та з того часу вони безперервно проживають в ньому разом з дітьми. Цей будинок був занедбаний та зруйнований, мешканці села повідомили їй що в ньому ніхто не проживає та віддали ключі. Вони здійснювали ремонт вказаного будинку: міняли підлогу та вікна, штукатурили стіни, підвели системи водопостачання, сплачують за комунальні послуги. Нещодавно вони дізнались, що у будинку є власниця ОСОБА_5 , яка померла в 2020 році. Після смерті якої є спадкоємці, одним з них є ОСОБА_6 , який не заперчує проти визнання за нею права власності на цей будинок, оскільки він на нього не претендує.

Позов просила задовольнити.

Представник позивача адвокат Євтухова Т.Д. в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, позов просила задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання (а.с. 79, 80, 81), надавши заяви про розгляд справи в їх відсутність. В якій зазначила про те, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог (а.с. 40, 43, 82).

Вислухавши пояснення у вступному слові позивача, представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, допитавши свідків, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона з 2012 року почала проживати і по даний час проживає разом зі своїм чоловіком та дітьми в житловому будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому позивачка зазначила, що вона добросовісно заволоділа таким будинком, відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном протягом більше ніж десяти років, здійснює поточні та капітальні ремонти цього будинку за власні кошти, сплачує за комунальні послуги.

На підтвердження факту відкритості та безперервності володіння вказаним житловим будинком, позивачем надані такі докази.

Так, згідно з довідкою Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 134/16.3-48 від 27.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 проживають в АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.10).

Як вбачається з акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного старостою Руденківського старостинського округу в присутності сусідів за № 133/16.3-48 від 27.02.2023 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , протягом десяти років (а.с.8).

Відповідно до акта про встановлення фактів від 27.03.2023 року, ОСОБА_1 , складеного за результатами обстеження за підписами позивача, сусідів та депутата ОСОБА_10 (без зазначення та підтвердження повноважень депутата, без вказання депутатом якої саме ради він є, на виконання якого зверенення проводилось обстеження, без скріплення відповідною печаткою тощо) вбачається, що ОСОБА_1 більше десяти років проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання в даному будинку була перекрита криша, підлога, будинок обкладений цеглою. Побудований новий паркан. В будинку замінені вікна, двері, проведена вода, каналізація, газ (а.с.9).

Також, позивачем на підтвердження вказаних обставин надані довідка КП «Господар» №11 від 27.02.2023 року (а.с. 11) про те, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий на ім'я ОСОБА_1 , станом на 27.02.2023 року відсутня заборгованість за сплату за постачання холодної води та вивезення сухого побутового сміття.

Той факт, що позивачка разом з родиною проживає в будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 2012 року та в вказаному будинку робила поточні та капітальні ремонти, в судовому засіданні підтвердили свідки.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою позивачки, та їй відомо, що вона, ОСОБА_1 , разом з чоловіком з 2012 року стали проживати в спірному будинку. Знає, що це був занедбаний будинок, в зруйнованому стані, там не було підлоги, вікон, в стінах були дірки. Позивачка, іі чоловік та батьки робили ремонт в будинку та вони протягом всього часу проживають в ньому, іншого житла не мають. Власника будинку вона ніколи не бачила та не знала що така є.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 з її чоловіком дійсно проживають в будинку в с.Руденківка, точної адреси він не знає. Вони там виконували ремонтні роботи та з 2012 року проживають постійно.

Проте, сам по собі факт користування позивачем спірним домоволодінням не є підставою для виникнення права власності за набувальною давністю.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено наступні висновки щодо застосування норм права.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, як встановлено судом у спірного нерухомого майна: будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок, є власник ОСОБА_5 .

Так, згідно з договором купівлі-продажу від 21.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за №419, ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_13 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , (а.с.17).

А також відповідно до договору купівлі-продажу від 21.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за №423 (а.с.18), ОСОБА_5 купила у ОСОБА_13 земельні ділянки загальною площею 0,38 га, цільове призначення яких:

- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0039, на якій розташований житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1100 га та 0,0200 га, кадастрові номери відповідно :01:002:0021, :01:002:0020, що знаходяться в с.Руденківка, на території Руденківської сільської ради Новосанжарського району, Полтавської області.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.02.2023 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, що вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02.11.2020 року (а.с.13).

Як вбачається з заповіту від 27.08.2014 року, посвідченого Галущеногреблянською сільською радою Новосанжарського району Полтавської обалсті, ОСОБА_5 заповіла, зокрема, спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельні ділянки загальною площею 0,38 га, своєму сину ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до повідомлення Новосанжарської державної нотаріальної контори №627/01-16 від 16.06.2023 року, вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 заведена спадкова справ № 26/2021 від 11.02.2021 року. Подана заява про прийняття спадщини від ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , на підставі заповіту, посвідченого Галущеногреблянською сільською радою Новосанжарського району Полтавської обалсті від 27.08.2014 року за реєстром № 173, також надійшла заява про відмову від прийняття спадщини від ОСОБА_14 . ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину шляхом постійного проживання з померлою на день відкриття спадщини (а.с.62).

Таким чином, ОСОБА_2 є таким що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , зокрема, спірний житловий будинок та земельні ділянки.

Таким чином, судом встановлено, що власник ОСОБА_5 за життя не відмовилась від права власності на спірні об`єкти нерухомого майна та зробила розпорядження щодо вказаного майна на випадок своєї смерті, склавши заповіт. А її спадкоємець ОСОБА_2 , прийняв спадщину після смерті матері та власника майна ОСОБА_5 . Дана обставина виключає можливість набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

В той же час, пояснення позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні про те, що вона, дізнавшись від односельців, що спірний будинок є вільний, там ніхто не проживає, вирішила самовільно оселитись в ньому, що власника цього будинку вона не знала, не можуть свідчити про добросовістність заволодіння вказаним нерухомим майном.

Доказів того, що на момент заволодіння чужим нерухомим майном, позивач ОСОБА_1 впевнилась в тому, що на цей житловий будинок та земельні ділянки не претендують інші особи або що власники майна відсутні, до суду надано не було.

Також позивачем не надано суду доказів того, що вона вчиняла дії відносно відшукування власника майна, тобто, вчиняла добросовісні та чесні дії щодо з`ясування підстав для заволодіння майном, а не просто заселилась до чужого будинку.

Вселяючись у будинок, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5 на той момент, в подальшому який був успадкований ОСОБА_2 , позивач у разі добросовісного вселення в нього, повинна була з`ясувати ті обставини, що будинок не має власників, або що власники відмовились від своїх прав на нього, оскільки це б відповідало добросовісності заволодіння майном.

Ураховуючи викладене, підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки відсутні, оскільки сам по собі факт користування позивачем спірним домоволодінням та земельними ділянками не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. При цьому, власник спірного житлового будинку та земельних ділянок від права власності на спірні об`єкти нерухомості не відмовилявся, позивач міг знати про власника спірного майна, що виключає можливість набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступ ної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Євтухова Тамара Дмитрівна, адреса робочого місця: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 29 вересня 2023 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва