Справа № 463/3660/23 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/1647/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 до заінтересованої особи ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на шість місяців, яким вжити заходи тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього наступних обов`язків, а саме: заборонити перебувати в місці проживання з постраждалою особою ( ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань не менше ніж 300 м до місця проживання, перебування, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи ( ОСОБА_3 ); заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ( ОСОБА_3 ) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Заявлені вимоги заявник ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить її братові ОСОБА_4 , разом з нею проживає її малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_1 .

Протягом тривалого часу ОСОБА_1 вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство: неодноразово штовхав об стінку, давав ляпасів по обличчю, погрожував вбити, погрожував фізичною розправою, принижував, обзивав її з використанням ненормативної лексики, залякував, здійснював щоденний психологічний терор, внаслідок чого вона змушена була неодноразово звертатись до поліції, яка фіксувала вказані факти, а також за медичною допомогою, оскільки у зв`язку із стресом у неї регулярно зникає молоко (лактація), порушується сон, спостерігається загальна втомлювальність, що також позначається на загальному стані дитини.

Останній факт домашнього насильства відбувся 08.04.2023 року і за результатами розгляду її звернення було визначено високий рівень загрози оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Згідно з випискою з медичної карти від 03.01.2023 року їй встановлено діагноз: гостра реакція на стрес, рекомендовано уникати стресових ситуацій, 01.03.2023 року діагностовано зниження лактації, рекомендовано уникати психоемоційних перевантажень, а виписками від 21.03.2023 року та від 13.04.2023 року виявлено підвищене серцебиття, ниючий біль в ділянці серця, безсоння, загальну слабкість, зменшення лактації, головний біль, пригнічений настрій.

Протиправні дії ОСОБА_1 викликали в неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдали шкоди фізичному та психічному здоров`ю, що підтверджується висновком психолога №1151 від 01.05.2023 року.

Заявниця вважає себе такою, що постраждала від домашнього насильства, і щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства необхідно застосувати до ОСОБА_1 обмежувальний припис.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року, з урахуванням виправленої у ньому описки ухвалою суду від 02 червня 2023 року, заяву ОСОБА_3 задоволено.

Видано обмежувальний припис, строком на 6 (шість) місяців, яким:

заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_1 наближатись на відстань менше ніж 300 м до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебування, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи ОСОБА_3 ;

заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

заборонено особисто і через третіх осіб ОСОБА_1 розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею.

Допущено рішення суду до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив заінтересована особа ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.

Зазначає, що судом порушено його право на справедливий судовий розгляд, оскільки його не було повідомлено про дату та час розгляду заяви, тим самим позбавлено можливості повідомити суду дійсні обставини справи та надати відповідні докази на підтвердження цих обставин.

Додає, що жодних передумов для видачі обмежувального припису не існувало, зокрема, внаслідок постійного порушення його батьківських прав на побачення з дитиною, між сторонами неодноразово виникали конфлікти, проте жодні протиправні дії відносно ОСОБА_3 не вчинялись, жодних погроз в її сторону не висловлювалось, а заяви про вчинення відносно неї фізичного чи будь-якого іншого насильства є неправдивими.

Звертає увагу, що усі спроби зв`язатись із ОСОБА_3 вчинялись для того, щоб побачитись із сином чи дізнатися якусь інформацію про нього, брати безпосередню участь у його житті, тобто пов`язані виключно із наміром реалізовувати свої батьківські права та зумовлені постійними перешкодами зі сторони заявниці у побаченнях з дитиною, а тому не можуть трактуватися як прояви психологічного насильства над заявницею.

Апелянт зазначає, що судом не з`ясовано фактичних обставин справи, що призвело до необгрунтованого обмеження його прав та законних інтересів.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б свідчили про вчинення з його сторони будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_3 , а долучені до заяви документи базуються виключно на словах заявниці.

Звертає увагу, що звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Апелянт вказує, що долучені до заяви пояснення ОСОБА_6 , яка працює нянею у заявниці, є сумнівними, оскільки стосуються приватного спілкування сторін, а саме: особистих телефонних розмов і зустрічей, які відбувалися вкрай рідко та у відсутності ОСОБА_6 , до того ж, під час відібрання пояснень у ОСОБА_6 , остання не повідомлялась про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, тому вони не могли братись до уваги судом першої інстанції без їх належної перевірки, шляхом допиту ОСОБА_6 безпосередньо у судовому засіданні.

Зазначає, що додані до матеріалів справи виписки з медичної карти недостовірно відображають обставини справи, оскільки лікар в описуваних виписках не встановлював, що стрес заявниці пов`язаний із будь-якими діями ОСОБА_1 , а лише констатував відомості, які отримав в результаті спілкування із заявницею.

Додає, що ці відомості нічим не підтверджені, окрім як словами заявниці, які вона намагалася представити суду як висновок, отриманий лікарем в результаті використання ним спеціальних знань.

Окрім того, звертає увагу, що застосовуючи до нього обмежувальний припис, суд першої інстанції не врахував той факт, що обмежуються його права на законне користування майном, а саме: орендованою ним квартирою, в якій він фактично проживав на момент звернення до суду.

В судове засідання апеляційного суду заявниця не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 350-8 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.

Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК).

Згідно з ч.2 ст.350-3 ЦПК України, заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

За вимогами статті 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо подання належних доказів вчинення кривдником відносно постраждалої особи домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, лежить на останньому.

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із доведеності факту вчинення ним домашнього насильства, зокрема, у вигляді погроз (психологічного насильства), з високою вірогідністю продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, вважаючи, що такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду недостатньо обґрунтованими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що заявниця ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5), проте, не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Заявниця ОСОБА_3 є підприємцем, проживає разом із дитиною у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.6).

Заінтересована особа ОСОБА_1 проживає окремо від заявниці.

З наданих апеляційному суду письмових доказів, зокрема, з договору оренди квартири від 17.03.2023 року (а.с.81), встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження заявлених вимог, заявниця ОСОБА_3 надала суду виписки з медичної картки від 02.10.2022 року, 03.01.2023 року (а.с.7-8), у яких містяться записи сімейного лікаря про її діагноз: «гостра реакція на стрес, порушення сну, проблеми з лактацією», а також результати обстежень сімейним лікарем від 20.02.2023 року, 01.03.2023 року, 21.03.2023 року та 06.04.2023 року (а.с.9-12), згідно з якими, заявниця скаржилась на зменшення лактації від стресів, завданих батьком дитини.

Згідно з висновком психолога ГО «Жіночі перспективи» від 01.05.2023 року (а.с.16-17), складеного за наслідками проведення первинного обстеження емоційного стану заявниці (у формі бесіди із заявницею, скарг останньої тощо) виявлено високий ризик вчинення повторного насильства.

Разом з тим, в матеріалах справи немає жодного доказу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної та/або кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до заявниці.

Так, зокрема, за інформацією Головного управління національної поліції у Львівській області (а.с.13-14), у Львівському районному управлінні поліції №1 зареєстровано три звернення ОСОБА_3 з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 , а саме: 18.03.2023 року повідомлення ОСОБА_3 на лінію оператора «102» про те, що ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння погрожує фізичною розправою, не впускає до квартири, за наслідками перевірки по якому не було встановлено факту домашнього насильства; 29.03.2023 року повідомлення ОСОБА_3 на лінію оператора «102» про те, що ОСОБА_1 погрожує, гримає двері, хоче забрати дитину, за наслідками перевірки по якому не було встановлено факту домашнього насильства; 08.04.2023 року письмова заява ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, за результатами звернення, зі слів заявниці, було складено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства рівень загрози визначено як високий. Заборонний припис відносно кривдника не виносився та протокол за ст.173-2 КУпАП не складався, в телефонному режимі було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення домашнього насильства та попереджено про адміністративну відповідальність за його вчинення.

На переконання колегії суддів, наданих заявницею доказів недостатньо для безспірного висновку про вчинення заінтересованою особою домашнього насильства по відношенню до неї, та, відповідно, немає підстав для застосування до заінтересованої особи обмежувальних заходів, про які просить заявниця у своїй заяві.

Окрім того, з наданих заінтересованою особою пояснень вбачається спір щодо участі батька у вихованні дитини, у побаченнях з якою йому чиняться перешкоди зі сторони заявниці.

Суд першої інстанції, в порушення наведених вище вимог статті 350-5 ЦПК України, розглянув справу у відсутності заінтересованої особи ОСОБА_1 , не повідомивши його належним чином про дату, час та місце судового засідання (в матеріалах справи відсутні докази про надіслання заінтересованій особі судової повістки), що в силу вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, не з`ясував усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, дійсних причин конфлікту, який виник між сторонами, як батьками дитини, і як наслідок, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для видачі відносно заінтересованої особи обмежувального припису, оскільки наданих заявницею доказів недостатньо для безспірного висновку про вчинення заінтересованою особою домашнього насильства по відношенню до неї.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу відносно ОСОБА_1 обмежувального припису, з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич