ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2954/22 Номер провадження 22-ц/814/3013/23Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Прядкіної О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні за наявними матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року, ухваленого суддею Коваленко О.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 21256,27 грн. у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Окрім того просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. у вказаній справі, а також 2500 грн. понесених витрат у справі про адміністративні правопорушення та судовий збір.

В обґрунтовування позовних вимог зазначав, що 16 липня 2021 року о 01 год. 15 хв. в м. Лубни по вул. Короленка, 26-а з вини ОСОБА_3 сталася ДТП, внаслідок якої його автомобіль «Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків позивача.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі 539/2904/21 від 22.10.2021 року, ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначав, що він звернувся до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», з повідомленням про вчинене ДТП та про виплату страхового відшкодування за завдану шкоду, виконуючи свої зобов`язання, в період з 04.10.2021 року по 11.10.2021 року виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 14 213 грн. 27 коп., що підтверджується копією виписки по платіжній картці позивача від 03.10.2022 року.

Проте, виплаченої суми страхового відшкодування було не достатньо для проведення ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Volkswagen Caddy», оскільки згідно акту виконаних робіт від 17.02.2022 року, що наданні ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , з проведенням ремонтно-відновлювального ремонту, становить 35 117 грн. 80 коп., які ним були сплачені на рахунок ФОП ОСОБА_4 .

Крім цього, вказував, що ним сплачено 351 грн. 20 коп. у вигляді комісії банку, які мусить відшкодувати відповідач, оскільки це витрати при здійсненні оплати за проведення ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy» для звернення з позовною заявою до суду.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що районним судом не обгрунтовано вказано в рішенні про те, що позивачем не надано доказів, що особа, яка проводила ремонту калькуляцію вартості ремонтно-відновлювальних робіт має відповідну ліцензію (сертифікат), а тому надані докази не беруться до уваги.

22.05.2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2021 року о 01 год. 15 хв. в м. Лубни по вул. Короленка, 26-а сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DAEWOO Nexia», державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Після чого водій ОСОБА_3 на автомобілі «DAEWOO Nexia: НОМЕР_2 залишив місце ДТП. Внаслідок вказаної ДТП автомобіль «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків позивача.

Згідно постанови судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.10.2021 року визнано винним ОСОБА_3 у виникненні ДТП, проте провадження у справі було закрите у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення (а.с.12-13).

Власником автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 18.12.2021 (а.с.19).

Районним судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, яким під час ДТП керував ОСОБА_3 , була застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджено Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №202167296 від 12.12.2020 року.

Відповідно до вимог п.2 ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик та ОСОБА_2 10.09.2021 р. уклали угоду про узгодження розміру страхового відшкодування в сумі 14 213 грн. 27 коп.(а.с.49/зв.), та на виконання своїх зобов`язань, в період з 04.10.2021 року по 11.10.2021 року АТ «Українська транспортна страхова компанія» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в вищезазначеному розмірі, що підтверджується копією виписки по платіжній картці позивача від 03.10.2021 року (а.с.11).

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог надано суду акт виконаних робіт фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від 17.02.2022 року на загальну суму 35 117 грн.80 коп. (а.с.7), ремонтну калькуляцію (а.с.8) та рахунок за проведення ремонтно-відновлювальних робіт (а.с.10). Різниця матеріального збитку понесеного позивачем складає 21256, 27 грн., виходячи з розрахунку: 35469 грн. (реальна вартість відновлювального ремонту автомобвіля) 14213,27 грн. (страхова виплата).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що оскільки позивачем не доведено розмір матеріального збитку, спричиненого внаслідок ДТП, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положеннями частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно постанови судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.10.2021 року визнано винним ОСОБА_3 у виникненні ДТП, проте провадження у справі було закрите у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.12-13).

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16 така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Застосування ст.38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги вимоги ч. 6 ст. 82 ЦПК України факт вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню.

Таким чином, посилання відповідача, на те що його вина невстановлена не заслуговують на увагу.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, яким під час ДТП керував ОСОБА_3 , була застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджено Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №202167296 від 12.12.2020 року.

Відповідно до вимог п.2 ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик та ОСОБА_2 10.09.2021 р. уклали угоду про узгодження розміру страхового відшкодування в сумі 14 213 грн. 27 коп.(а.с.49/зв.), зазначена сума була перерахована ОСОБА_2 , що підтверджується копією виписки по платіжній картці позивача від 03.10.2021 року (а.с.11).

За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Оскільки рacta non obligan nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV;

- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина ДТП та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 14213,27 грн. Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача, загальний розмір який становить 21256,27 грн

Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується рахунком фактури, актом виконаних робіт, квитанціями, що не спростовані відповідачем під час розгляду справи.

Проте, оскільки позивач погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі (у межах ліміту страхового відшкодування) та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитків, оскільки сума збитків не перевищує ліміту страхового відшкодування.

Вказаного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №520/10265/16 (провадження №61-15695св18).

Таким чином, оскільки розмір заподіяної внаслідок ДТП шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, то підстав для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на страхувальника - заподіювача шкоди, немає, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові з цих підстав.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного суду від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, провадження № 61-8812св21.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для відшкодування витрат по оплаті судового збору та на правову допомогу.

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4; 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 січня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.09.2023 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Прядкіна