465/3495/23
2-з/465/172/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

22.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пшевлоцького Юрія Миколайовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пшевлоцький Ю.М. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нежитлове приміщення №100 в будівлі під літ. Б-5 площею 7,1 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ); накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) в межах суми позовних вимог в розмірі 3 835 241,08 грн.

Заяву мотивує тим, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову є обґрунтований сумнів у можливості реального виконання рішення суду. Вказує, що грошові вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 складають біля 4 млн грн, при цьому, відповідач уже тривалий час ухиляється від повернення коштів та взагалі ігнорує будь-які вимоги й звернення кредитора з цього приводу. Як вбачається з відомостей ДРРП, ОСОБА_6 був власником значної кількості цінних об`єктів нерухомого майна (за рахунок яких можна би було провести задоволення вимог кредитора), однак, останніми роками такі об`єкти систематично вибували з власності відповідача (що призводило до погіршення майнового стану опонента). Однак, зазначає, що станом на сьогодні відповідач ще залищився власником певного майна, а саме нежитлового приміщення №100 в будівлі під літ. Б-5 площею 7,1 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). А тому, з метою забезпечення позову в цій справі (тобто задля можливості в майбутньому досягнути реального виконання судового рішенні), вважає, що слід накласти арешт на описане вище майно, яке належить відповідачеві. Окрім цього, зазначає, що ринкова вартість зазначеної вище нерухомості, яка є у власності ОСОБА_5 становить лише 25 537,09 грн (що є вкрай незначною сумою в порівнянні з сумою позовних вимог), а тому просить накласти арешт і на все інше рухоме та нерухоме майно, а також кошти ОСОБА_5 в межах ціни позову у розмірі 3 835 241,08 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши подану заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пшевлоцького Ю.М. про забезпечення позову та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості за договором позики від 02.12.2016 року у розмірі 100000,00 доларів США та 3% річних в розмірі 4873,97 доларів США.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №345353243 від 05.09.2023 року ОСОБА_2 належить на праві власності нежитлове приміщення загальною площею 7,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. 25.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за №3212.

Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 05.09.2023 року оціночна вартість об`єкта оцінки - нежитлова нерухомість (промислова (складська) будівля або приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 7,1 кв.м. становить 25537,09 грн.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З наданого представником позивача Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №345178868 від 04.09.2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 був власником значної кількості об`єктів нерухомого майна, однак такі на даний момент ним відчужені та не перебувають у його приватній власності, що, на думку суду, свідчить про можливість подальшого відчуження і об`єкту нерухомого майна, на який просить накласти арешт представник позивача у поданій ним заяві про забезпечення позову, а відтак і про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Разом з тим, у суду відсутні відомості щодо провадження/непровадження відповідачем будь-якої господарської діяльності у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на яке заявник просить накласти арешт.

Також, суд звертає увагу і на те, що на цій стадії не вирішується питання щодо належності арештованого майна іншим особам, а також підстави його набуття або набуття ним правового статусу спільного майна, до прикладу подружжя.

Суд наголошує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна, що є складовою арешту майна, без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 19 лютого 2021 року у справі №643/12369/19.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд приходить до висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень.

Суд також враховує, що частка в нежитловому приміщенні, власником якого є відповідач, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №345353243 від 05.09.2023 року є 1/1.

При цьому, суд зазначає, що заборона на відчуження нежитлових приміщень, не є позбавленням права власності на такі.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо відшкодування майнової шкоди у значному розмірі, і таку позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позову, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, без необхідності звернення з новими позовами, суд приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Пшевлоцького Ю.М. про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, а відтак слід забезпечити позов шляхом заборони відчуження нежитлового приміщення №100 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 7,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Щодо вимоги представника позивача про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог в розмірі 3835241,08 грн., суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вже зазначалось, відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Окрім цього, судом встановлено, що відповідач був власником значної кількості об`єктів нерухомого майна, однак такі на даний момент ним відчужені та не перебувають у його приватній власності.

Відтак, вивчивши матеріали позову, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в цій частині, виходячи з обставин справи, суд вважає, що така заява підлягає в цій частині до задоволення, оскільки між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, та виходячи із обсягу позовних вимог, суд вважає, що слід забезпечити позов шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти (в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках), які належать відповідачу ОСОБА_2 , в межах заявлених позовних вимог - 3835241,08 гривень, оскільки такий спосіб забезпечення позову передбачений законом, і його невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При обранні способу забезпечення позову судом були враховані інтереси як позивача так і відповідача.

Суд наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника (позивача). При цьому, цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, чи досліджувати питання обґрунтованості позову, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Вжиття заходів зустрічного забезпечення за ініціативою суду за відсутності заяви, є правом суду, а не обов`язком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення у даній цивільній справі.

Керуючись ст.ст.149-153, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пшевлоцького Юрія Миколайовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити частково.

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження нежитлового приміщення №100 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 7,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження рухомого та нерухомого майна, а також шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог в розмірі 3835241 гривень 08 коп.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копії ухвали надіслати учасникам справи.

Стягувач (позивач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Боржник (відповідач): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Марків Ю.С.