ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/1058/15-ц Номер провадження 22-ц/814/240/23Головуючий у 1-й інстанції Грищенко І.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року у складі судді Грищенко І. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про припинення правовідносин за договорами,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «Кей Колект» та ОСОБА_2 , який неодноразово уточнював.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до пункту 1.2.2 якого остання зобов`язалася повернути кредит у термін, встановлений графіком погашення кредиту, тобто до 10 серпня 2011 року.

У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 07 вересня 2006 року між Банком та ним, ОСОБА_1 , укладено договір поруки № 39618 та договір іпотеки № б/н, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Є., зареєстровано в реєстрі за № 7754.

08 вересня 2006 року нотаріусом накладено заборону на відчуження цієї квартири, яка належить йому на праві приватної власності.

21.04.2009 Банком було направлено повідомлення-вимогу про порушення позичальником умов договору (неналежне виконання - несплату чергового місячного платежу), яке він отримав 29.04.2009.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договорами, зокрема і за кредитним договором № 0 від 07.09.2006.

Зазначав, що ПАТ «УкрСиббанк», скориставшись своїм правом вимагати повне дострокове повернення частини грошових коштів, що залишилися, 09 червня 2010 року звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 січня 2011 року позовну заяву Банку повернуто.

Вважав, що Банк, звернувшись до суду з вимогою про повне дострокове погашення кредиту, змінив строк виконання зобов`язання, відповідно позовна давність за кредитним договором та договором іпотеки почала перебіг з 15 січня 2011 року, тому останнім днем пред`явлення вимоги за будь-якими зобов`язаннями, які встановлюються кредитним договором, є 15 січня 2014 року.

Зі спливом позовної давності боржник має право не виконувати вимоги кредитора, зобов`язання перестає існувати, отже, воно є припиненим.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання та міг пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з дати порушення позичальником встановленого Банком строку для дострокового повернення кредиту, отже, порука припинена з 15 липня 2011 року.

Вказав, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, встановлено, що у сторін іпотечного договору, у нього та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», право на позасудове накладення стягнення на предмет іпотеки виникає на підставі окремого договору, який між ним та ТОВ «Кей-Колект» не укладався. За таких обставин у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кабелєвої А. М. були відсутні правові підстави для проведення державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-Колект», відповідно у товариства відсутні правові підстави для звернення стягнення на зазначену квартиру у позасудовому порядку.

Квартира за договором іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не може бути примусово стягнута.

Посилаючись на викладене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.03.2017 (а. с. 69-73, т. 2), остаточно просив суд визнати припиненим договір про надання споживчого кредиту від 07 вересня 2006 року № 0, укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» з 15 січня 2014 року; визнати припиненим договір поруки від 07 вересня 2006 року № 39618, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» з 15 липня 2011 року; визнати припиненим договір іпотеки від 07 вересня 2006 року б/н, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк»; зняти заборону на відчуження, накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Є., у зв`язку з укладенням договору іпотеки від 07 вересня 2006 року б/н квартири та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; всі судові витрати покласти на ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2015 року залучено ПАТ «УкрСиббанк» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача (а. с. 167, т. 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року з метою забезпечення позову заборонено ТОВ «Кей-Колект» здійснювати будь-які дії щодо проникнення до квартири АДРЕСА_2 , виселення мешканців з неї до вирішення спору по суті (а. с. 5-7, т. 2).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд не надав належної оцінки доказам у справі та заявленим ним позовним вимогам.

Вказує, що на підставі пункту 4 статті 559 ЦК України порука припинена з 15.07.2011, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач просив суд припинити договір поруки у зв`язку зі спливом строку позовної давності основного зобов`язання не відповідає обставинам справи.

Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що договір іпотеки має похідний характер від основного зобов`язання, а стороною іпотечного договору є він та саме на підставі кредитного договору ТОВ «Кей-Колект» перереєстрував на себе право власності на його квартиру, чим безумовно порушив його права, тож виконання кредитного договору, за яким сплив строк позовної давності порушує саме його права, а не боржника ОСОБА_2 .

Справа переглядалась Апеляційним судом Харківської області, рішенням якого від 03 липня 2017 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року в частині відмови у визнанні припиненим договору поруки від 07 вересня 2006 року № 39618, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». Позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 07 вересня 2006 року № 39618, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року за касаційною скаргою ТОВ «Кей-Колект» рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

03 лютого 2020 року справа надійшла з Верховного Суду для розгляду до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20).

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано для розгляду за підсудністю до Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2023 року відновлено провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 07 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з пунктами 1.1, 1.2 розділу 1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 75 000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Надання кредиту здійснюється в наступний термін: 07 вересня 2006 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 07 вересня 2016 року.

Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 вересня 2006 року у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається: порука, згідно договору поруки № 39618 від 07 вересня 2006 року та договір застави нерухомого майна, згідно договору іпотеки б/н від 07 вересня 2006 року.

Додатком до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 вересня 2006 року є графік погашення кредиту, відповідно до якого позичальник повинен здійснити 61 платіж, 60 платежів - до 10 серпня 2011 року, в цю дату максимально допустима заборгованість за кредитом - 1 250,00 доларів США, 61 платіж - 07 вересня 2016 року, в цю дату максимально допустима заборгованість за кредитом - 0,00 доларів США (а. с. 6-9, т. 1).

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 07 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № 39618 (а. с. 10, т. 1).

Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником всіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникають із кредитного договору від 07 вересня 2006 року № 0, як існуючих на момент укладення цього договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому. Поручителю відомі всі умови вищезазначеного кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником, в тому числі: предмет договору надання кредитних коштів на засадах своєчасного їх повернення та сплати за користування кредитними коштами; сума договору 75 000,00 доларів США, що на день укладання договору дорівнює еквіваленту 378 750,00 грн за курсом Національного Банку України, термін повернення кредиту 07 вересня 2016 року, відсоткова ставка 11,3%.

Пунктом 1.5 договору поруки встановлено право Банку звертатися з самостійною вимогою до поручителя.

Згідно із підпунктами 3.2 пункту 3 договору поруки від 07 вересня 2006 року № 39618 порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по вищевказаному кредитному договору.

Також 07 вересня 2006 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Є., зареєстрованого в реєстрі за № 7754 (а. с. 11-12, т. 1).

За підпунктами 1.1., 1.2., 1.4. пункту 1 вказаного договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки на дату укладання договору складає 511 969,00 грн. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07 вересня 2006 року, а саме: зобов`язання по поверненню кредитних коштів в розмірі 75 000,00 доларів США в термін до 07 вересня 2016 року, сплати процентів в розмірі 11,3 % річних, сплати неустойки.

21 квітня 2009 року за № 134-140-203 на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення-вимогу АКІБ «УкрСиббанк» про наявність простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 07 вересня 2006 року № 0 станом на 21 квітня 2009 року в сумі 3 436,90 доларів США, у тому числі: 2 497,55 доларів США - основного бору, 749,18 доларів США - простроченої заборгованості за процентами та 190,17 доларів США - штрафних санкцій, що нараховані за період з 01.02.2009 по 31.03.2009. Зобов`язано ОСОБА_1 на виконання умов договору поруки протягом 30 днів з моменту направлення йому цього повідомлення погасити заборгованість по кредиту. При цьому зазначено, що у випадку непогашення у встановлений строк заборгованості, АКІБ «УкрСиббанк» відповідно до чинного законодавства буде ініціювати звернення стягнення на майно, що було передано в заставу (а. с. 76, т. 1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу № 1, за підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1 якого клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор прийняти право вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладання цього договору визначений у додатку 1 до цього договору (а. с. 84 -89, т. 1)

Підпунктами 1.4., 1.5. пункту 1 договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року передбачено, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладанням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню (а. с. 90-92, т. 1)

У додатках 1 до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року під номерами 475, 477, 491 зазначаються боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 89, 93 т. 1).

15 грудня 2011 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від ПАТ «УкрСиббанк» надіслані повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку (а. с. 94, 95, т. 1)

01 липня 2014 року за вих. № 135-13658 ТОВ «Кей-Колект» надіслало ОСОБА_2 лист-вимогу, в якому вимагало погасити заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2006 року № 0, яка станом на 01 грудня 2013 року склала 103 546,27 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1 224 227,55 грн, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 63 814,05 доларів США, заборгованість за процентами - 39 732,22 долари США (а. с. 100-101, 106, т. 1).

15 січня 2015 року за вих. № 733061/1-558 ТОВ «Кей-Колект» надіслало ОСОБА_1 повідомлення про намір звернути стягнення не предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», у якому вказано, що борг за кредитним договором станом на 15.01.2015 складає 67 095,12 доларів США, з яких 36 646,67 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 30 448,45 доларів США - заборгованість за відсотками.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року у справі № 639/78/15-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року, задоволено частково позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2006 року № 0 у сумі 1 776 969,16 грн, в іншій частині позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 відмовлено.

Вказаним судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року у справі № 639/78/15-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що на адресу боржника ОСОБА_2 за вих. № 135-13658 від 01 липня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» надіслав лист-вимогу, в якому вимагав погасити заборгованість за кредитним договором, що підтверджується списком рекомендованих листів з повідомленням про вручення під № 232, відправлених 12 липня 2014 року. Позов у цій справі до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено ТОВ «Кей-Колект» до суду 26.12.2014.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборону або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За загальним правилом статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно положень статей 610, 611 ЦК України наслідком порушення зобов`язання - його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є зміна умов зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що своє право вимагати дострокового повернення кредиту кредитор - ТОВ «Кей-Колект» реалізував 01.07.2014, надіславши боржнику ОСОБА_2 лист-вимогу № 135-13658 про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за кредитним договором № 0 від 11.09.2006 протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги.

Таким чином ТОВ «Кей-Колект» змінило строк виконання основного зобов`язання, яке забезпечено порукою позивача, та протягом 6 місяців від дня, встановленого для дострокового повернення боржником частини кредиту, що залишилась, - від 12 серпня 2014 року (30 днів з 12.07.2014), тобто з 12 лютого 2015 року (а. с. 100-117, т. 1) мало подати позов до поручителя ОСОБА_1 , що було ним здійснено 26.12.2014 у справі № 639/78/15-ц.

Вимога ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 від 21.04.2009 за вих. № 134-140-203 на суму 3 436,90 доларів США стосується простроченої заборгованості по кредитному договору № 0 від 07.09.2006, що виникла станом на 21 квітня 2009 року (а. с. 76, т. 1), та не є вимогою у розумінні частини другої статті 1050 ЦК України, отже, на дію поруки в межах кредитного договору в цілому не впливає.

Посилання в апеляційній скарзі на зустрічну позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 січня 2011 року у справі № 2-367/11 була повернута позивачеві на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 ЦПК України (а. с. 157-161, т. 1), є безпідставним, оскільки вказані вимоги стосуються Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2006 на суму 85 000 доларів США, що є іншим кредитним зобов`язанням, та реалізація кредитором свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, в інших правовідносинах не впливає на строк виконання зобов`язання за спірним договором.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позовна вимога про визнання припиненим договору поруки № 39618 від 07.09.2006, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», є неналежним способом захисту прав та інтересів позивача, оскільки юридична невизначеність у правовідносинах з кредитором, усунення якої прагне достягнути позивач, вирішена ухваленням Жовтневим районним судом м. Харкова рішення від 18 жовтня 2017 року у справі № 639/78/15-ц про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» про стягнення з поручителя ОСОБА_1 , як солідарного боржника, заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2006 року № 0. Дане рішення набрало законної сили 26 лютого 2018 року та виходячи з принципу обов`язковості судового рішення (стаття 129-1 Конституції України, стаття 18 ЦПК України) поширюється як на осіб, які брали участь у справі, так і будь-яких інших осіб та організацій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) викладено правовий висновок, що визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу у юридичній визначеності. Застосування такого способу захисту інтересу є належним лише тоді, якщо юридична невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше. За цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку.

Встановлено, що спір у справі між кредитором і боржником ОСОБА_1 щодо виконання останнім солідарного обов`язку за кредитним договором № 0 від 07.09.2006 вирішений судом, що не потребує окремого визнання поруки позивача припиненою.

В частині визнання припиненими договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 вересня 2006 року, договору іпотеки без номеру від 07 вересня 2006 року, а також зняття заборони на відчуження квартири АДРЕСА_2 та вилучення вказаного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з підстав спливу строку позовної давності вимоги позивача також є неналежними, оскільки відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність, як строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України) застосовується судом лише як підстава для відмови у позові при наявності спору та відповідної заяви сторони у такому спорі.

ЦК України, зокрема, глава 50 розділу І Книги п`ятої «Зобов`язальне право», сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Згідно частини першої статті 267 ЦК України виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу - особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України), суд може визнати причини пропущення позовної давності поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Закон України «Про іпотеку» визначає окремі підстави для припинення іпотеки (стаття 17), проте цим Законом не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, Верховним Судом у постановах: від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16 (провадження № 61-35327св18), від 21 листопада 2018 року (провадження №61-37670св18), від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16 (провадження №61-33814св18), від 09 квітня 2019 року у справі № 910/3359/18, від 28 жовтня 2019 року у справі № 626/1799/17 (провадження № 61-2382св19).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач втратив право вимоги щодо виконання основного зобов`язання, у тому числі за рахунок переданого в іпотеку майна, є безпідставними, оскільки сплив строку позовної давності звернення до суду не припинило невиконане кредитне зобов`язання та договір іпотеки, яким таке зобов`язання забезпечене, не припинило суб`єктивного права кредитора на одержання від боржника виконання зобов`язання без використання судового примусу, зокрема, в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення правовідносин за договорами та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з наведених в апеляційній скарзі доводів.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна