Справа № 604/116/18
Провадження № 2/604/1/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Дериш М.Ю.

представника позивача адвоката Молень Р.Б.

представника відповідачів адвоката Гаврищука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , Підволочиської селищної ради про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , Підволочиської селищної ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В уточненнях до обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що разом із сімєю проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 . По сусідству з нею, у житловому будинку АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_2 , а у житловому будинку АДРЕСА_3 проживає відповідач ОСОБА_3 . Рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області № 1197 від 21.04.2017 року позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості загальною площею 0,65 га по АДРЕСА_1 : ділянка АДРЕСА_4 площею 0.25 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, ділянка № НОМЕР_1 площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області № 1458 від 14.07.2017 року внесено зміни в рішення Підволочиської селищної ради Тернопільської області № 1197 від 21.04.2017 року у якому позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості, а саме замінено ділянку № НОМЕР_1 площею 0,40 га. на дві ділянки : № 1 ділянка загальною площею 0,18 га та ділянка № НОМЕР_1 площею 0,21 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідачкою ОСОБА_2 було порушено межові знаки власної земельної ділянки, захоплено близько 1 метра земельної ділянки позивача з одного боку по всій протяжності, а відповідачем ОСОБА_3 порушено межові знаки та також захоплено близько 1 метра належних їй земель із іншого боку, побудовано огорожу, штучно звузивши територію земельної ділянки позивача. Вказані порушення виявили під час виготовлення технічної документації на власну земельну ділянку та обмірів земельної ділянки. Відповідачі знаючи про порушення під час виготовлення технічної документації на свої земельні ділянки, свідомо в порушення вимог Закону, порушили право на володіння та користування земельними ділянками позивача. Крім того відповідач ОСОБА_3 приватизувала дорогу в кінці однієї із своїх земельних ділянок (земельна ділянка розміром 0,03332 га, кадастровий номер :02:001:0101), яка була до приватизації, і яка служила заїздом до земельної ділянки ОСОБА_1 . Після приватизації даної земельної ділянки, дорога була переорана і перестала існувати. В результаті чого позивачка позбавлена змоги обробляти свої земельні ділянки належним чином, оскільки не змогла заїхати до них технікою. Вважає, що оскільки відповідачами самовільно захоплено земельні ділянки, частина з яких є приватизованими, то безумовно така приватизація підлягає до скасування, у зв`язку з чим просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 , що проживає у АДРЕСА_2 на земельну ділянку розміром 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0106, яка розташована на території Чернилівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) проведену реєстраційною службою Підволочиського районного управління юстиції від 03.12.2013 року. Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 проживає АДРЕСА_1 на земельну ділянку розміром 0,25 га. кадастровий номер :01:001:0100, яка розташована на території Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) проведену державним реєстратором Підволочиської районної державної адміністрації від 20.12.2016 року. Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 , проживає АДРЕСА_1 на земельну ділянку розміром 0,3332 га, кадастровий номер :02:001:0101, яка розташована на території Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, проведену державним реєстратором Підволочиської районної державної адміністрації від 20.12.2016 року та наданні заїзду до земельної ділянки ОСОБА_1

28.02.2018 року від ОСОБА_5 та ОСОБА_2 поступили відзиви, згідно яких відповідачі із заявленими позовними вимогами не погоджуються з огляду на те, що жодних межових знаків не порушували, будь-яких земель не захоплювали, а огорожа власних земельних ділянок здійснена більше 20 років тому з урахуванням усіх меж. Крім того, позивачем не долучено жодних доказів, які б свідчили, що відповідачами захоплено якусь частину її землі, а також не наведено вагомих підстав для скасування державної реєстрації права власності на їх земельну ділянку, в розумінні ч.1 ст. 321 ЦК України та ч.1 ст. 153 ЗК України, тому ніхто не може бути позбавлений цього права, оскільки жодної з підстав припинення права власності на земельну ділянку, що передбачено ст. 140 ЗК України не має. Крім того, позивачем долучено відповідь Підволочиської селищної ради згідно якої їй рекомендовано звернутись до відповідної організації, яка має ліцензію на проведення геодезичних робіт з метою відновлення меж, а до винесення меж у натурі, вирішення земельного спору є неможливим. Крім того, відповідач ОСОБА_2 вказує, саме позивач ОСОБА_1 користується частиною ділянки, що належить її і вказане підтверджується ситуаційною схемою. Вважають, що заявлені позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому в задоволенні позову просять відмовити.

23.08.2018 року, 26.08.2018 року від позивач ОСОБА_1 подано відповіді на відзив згідно якого вказує, що твердження відповідачів про те, що позивачем не надано жодної технічної документації щодо її земельних ділянок, то така документація не могла бути надана, оскільки при зверненні у землевпорядну організацію і при виїзді представника на місцевість для проведені замірів, виявлено порушення межових знаків відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та встановлено значно меншу площу земельних ділянок ОСОБА_1 , а тому технічна документація не виготовлялась. Відповідачами ОСОБА_6 , ОСОБА_3 були порушенні нори Земельного Кодексу, оскільки під час виготовлення документацій із нею не було погоджено меж. Також «Ситуаційна схема», яка була долучена до відзиву відповідачами від 28.02.2018 року повністю відрізняється від схеми, яка міститься в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 2013 року. Розбіжності між розмірами присадибних земельних ділянок, якими фактично користуються ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до правовстановлюючих документів мають місце. Також має місце зміщення земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в сторону ОСОБА_1 . Один із кутів будівлі ОСОБА_2 явно знаходиться на межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1 , що порушує Державні будівельні норми.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі зіславшись на обставини, що у них викладені та просять задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача категорично заперечив, вказав, що заявлені позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, суперечливими та взаємовиключаючими, а обраний спосіб захисту невірним. Буд- яких доказів на підтвердження вимог позивачами не надано, а тому у їх задоволенні просить відмовити.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечив, вважає їх безпідставними, оскільки відсутній предмет спору з огляду на те, що ним у 2013-2015 роках на підставі рішення селищної ради проводились обміри земельних ділянок сторін по справі. Під час обмірів жодних зауважень від сторін, зокрема і позивача ОСОБА_1 не поступало, поводились дружелюбно та погодились із межами, що підтверджується їх підписами у актах погодження меж, що знаходяться у матеріалах технічної документації. Координати меж відповідали фактичному користуванню. Сама земельна ділянка на межі із позивачем ОСОБА_1 є ліквідною і не підлягає до використання, оскільки знаходиться за будівлями та на якій ростуть дерева, а тому потребує постійного догляду та прибирання. Під час обмірів за основу брались абриси і записи із земельно-кадастрових книг, а також пояснення сторін які показували де саме знаходяться між ними межі земельних ділянок. Картографічних даних не було. Також пояснив, що селищна рада своїм рішенням надає земельну ділянку приблизної площі, але під час обмірів в натурі дана площа може не співпадати із площею, що зазначена у рішенні органу місцевого самоврядування. Разом із тим під час виготовлення технічної документації відбувся технічний збій і допущена помилка, оскільки в даному місці не міг застосувати GPRS навігатор, позаяк відсутня інтернет мережа і внесено некоректні координати точок у зв`язку з чим вийшла накладка. На даний час помилка виправлена і координати земельної ділянки розміщені вірно. Коли матеріали справи були направлені на експертизу то експерт керувався технічною документацією із помилковими даними. Виправлена документація не була предметом дослідження експертом.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Підволочиська селищна рада в судове засідання на призначене судом число не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому справу слід вирішити у їх відсутності на підставі наданих сторонами доказів.

Суд вислухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідачів та третьої особи, проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 слід від мовити, виходячи із наступних міркувань :

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб що визначений законом.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках передбачених ЦПК.

З аналізу вказаних норм Закону, вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог бо відмову у їх задоволенні.

Згідно ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, тобто особа має право пред`явити у суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право звернутись до суду з будь-якою вимогою щодо цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (П. 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії» № 48778/99)

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема рішення Артіко проти Італії від 13 травня 1980 року, Михайленко проти України від 30 травня 2013 року зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність прав на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виникнення виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто встановивши лише наявність у особи яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 278/2513/17-ц від 07 травня 2020 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи Законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі : а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За нормами ч.ч.6,-10 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз вказаних норм закону дозволяє стверджувати, що наявний чітко визначений порядок і повноваження органу місцевого самоврядування щодо можливості громадянином здійснити приватизацію земельної ділянки, а також чітко визначена процедура приватизації, зокрема випадки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, а також затвердження технічної документації.

Судом встановлено, що згідно рішення №1197 від 21 квітня 2017 року Підволочиської селищної ради позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості орієнтовною площею 0,65 га. з них ділянка № НОМЕР_2 орієнтовною площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5 орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства в с. Чернелівка. Рекомендовано гр. ОСОБА_1 звернутись до відповідної організації, яка має ліцензію на проведення геодезичних робіт з метою замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості. Виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості представити на розгляд та затвердження на черговому засіданні Підволочиської селищної ради.

Згідно довідки Підволочиської селищної ради № 2/5 від 22.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 має в користуванні земельну ділянку площею 0,65 га, а саме : присадибна ділянка площею 0,25 га, ОСГ площею 0,40 га, що поділено на дві ділянки.

Рішенням Підволочиської селищної ради № 1458 від 14 липня 2017 року внесено зміни в рішення Підволочиської селищної ради від 21 квітня 2017 року № 1197 «Про надання дозволу гр.. ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості в с. Чернилівка», а саме замінити ділянку № 2 орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарств на дві ділянки : ділянка № НОМЕР_2 орієнтовною площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, ділянка № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,21 га для ведення особистого селянського господарства. Надано дозвіл на виготовлення технічної документації, рекомендовано звернутись до організації на проведення геозедичних робіт та представити на розгляд і затвердження селищної ради.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 43895589 від 15.09.2015 року, житловий будинок у АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 користується земельними ділянками площею 0,65 га. з них : 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,40 га, котра розділена на дві ділянки, а саме 0,18 га та 0,21 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того у власності позивача знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Згідно поземельної книги на земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:0106 вбачається, що у власності відповідача ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка, площею 0.2500 га. Цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд із визначенням координат, поворотних точок меж земельної ділянки.

Згідно дослідженої у судовому засіданні технічної документації ОСОБА_2 на земельну ділянку № :02:001:0106 га, від 2013 року вбачається, що в матеріалах документації міститься заява ОСОБА_2 у якій вона просить виготовити технічну документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у АДРЕСА_2 ; довідка № 393 від 22.07.2013 року форми 6-ЗЕМ з якої вбачається, що площа земельної ділянки становить 0,25 га.; технічне завдання на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 ; кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_2 із таблицями координат кутів меж земельної ділянки; Акта встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без закріплення їх межовими знаками від 21.03.2013 року площею 0, 25 га. Даний Акт, межі та абрис земельної ділянки погоджений суміжними землекористувачами, зокрема і позивачем ОСОБА_1 про що свідчить її особистий підпис.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 110933989 від 17.01.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0106 площею 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності індексний номер 13855106 від 03.12.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0106, площею 0, 25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,25 га. по АДРЕСА_1 , що знаходиться по сусідству із позивачем ОСОБА_1 .

Згідно дослідженої у судовому засіданні технічної документації ОСОБА_3 на земельну ділянку № :02:001:0100 га, від 2015 року вбачається, що в матеріалах документації міститься заява ОСОБА_3 у якій вона просить виготовити технічну документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у АДРЕСА_3 ; рішення Чернилівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 337 від 20 жовтня 2015 року згідно якого ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,3332 га. та для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0.25га у АДРЕСА_3 в межах населеного пункту; технічне завдання на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 із таблицями координат кутів меж земельної ділянки; Акта встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без закріплення їх межовими знаками від 26.11.2015 року площею 0, 25 га. Даний Акт, межі та абрис земельної ділянки погоджений суміжними землекористувачами, зокрема і позивачем ОСОБА_1 про що свідчить її особистий підпис.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 110934088 від 17.01.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0100 площею 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га. по АДРЕСА_1 , що знаходиться по сусідству із позивачем ОСОБА_1 .

Аналізуючи правовий статус сторін по справі по відношенні до нерухомого майна, виходячи із дослідженої у судовому засіданні письмової документації, що стосується правомірності володіння спірними земельними ділянками, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок площею 0,25 га. по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, а позивач ОСОБА_1 , землекористувачем земельної ділянки площею 0.25 га. для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Сторони по справі являються сусідами, а їхні земельні ділянки розміщені одна біля одної, таким чином, що земельна ділянка позивача знаходиться усередині між земельними ділянками відповідачів по справі.

Щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог на які позивач посилається як на підставу порушення її прав, виходячи із досліджених та проаналізованих у судовому засіданні як письмових доказів так і показів свідків, пояснень сторін, суд встановив наступне :

Так, будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показала, що являється дочкою позивача по справі. У 2015 році, коли мали намір збудувати мур по лінії розмежування земельних ділянок, прибіг син із сім`ї ОСОБА_8 (сім`я напередодні придбала дане житло) та почав висловлювати претензії, погрози, що це їхня земля, не дозволить проїзду трактора, і що він її приватизував. Відколи їх сім`я приїхала і вселилась то почалися конфлікти із-за межі земельної ділянки. Сім`я погрожує, що частина хліва знаходиться на їхній землі, хоча даний хлів був вимурований ще до приватизації сусідами земельних ділянок. Звернулись до ОСОБА_4 , проте він відмовився показати їм межові знаки, оскільки як він пояснив, сусіди противники цього, крім того вимагав у них кошти. Коли відповідачі приватизували земельні ділянки, будь-яких погоджень межових знаків з матір`ю чи батьком не було, їх ніхто не викликав.

Будучи допитаними у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суду показали, що їм не відомо, щодо погодження меж земельних ділянок із позивачем ОСОБА_1 . Відповідачі по справі виготовили документацію самостійно без погодження меж. Про приватизацію дізнались лише влітку 2015 року, коли розпочали будівництво паркану біля будинку.

Як убачається із відповіді ФОП « ОСОБА_4 » від 04.04.2018 року, кадастрова зйомка землекористувань жителів с. Чернилівка ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проводилась на їх замовлення ним особисто у їх присутності і погоджувалась із ними. Межі між земельними ділянками проходять по огорожах та іншими лінійними спорудами. Роботи по приватизації земельних ділянок гр.. ОСОБА_3 виконані у 2015 році а по приватизації ОСОБА_2 у 2013 році. Претензій суміжними землекористувачами до існуючих меж не заявлялось. Кадастрова зйомка земельної ділянки гр. ОСОБА_1 проводилась у 2015 році. Усі житлові будинки громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 знаходяться в межах існуючих земельних ділянок і не виходять за їх межі. Координати поворотних точок меж земельних ділянок усіх трьох громадян відповідають даним занесеним до державного кадастру земель, географічному місцю розміщення (натурі,місцевості) про що неодноразово показувалось громадянці ОСОБА_1 . Витяги з державного реєстру та кадастрові плани на земельні ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 додаються.

Згідно акту Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 09.09.2019 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (кожній окремо), розроблена згідно ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» на підставі рішень селищної ради. Порушення земельного законодавства при перевірці технічної документації не виявлено. Додатково встановлено, що на земельній ділянці, котра належить ОСОБА_3 цільове призначення якої є ведення особистого селянського господарства знаходиться водойма площею 0,048 га., що є порушенням вимог ст. 91 ЗКУ (нецільове використання земельної ділянки) та ст. 168 ЗКУ (зняття верхнього шару ґрунту).

Відповідно до висновку резолютивної частини експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ № 547/18-22 від 14.09.2018 року вбачається, що :

-розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:0101 вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування відповідає.

-Розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:0101 вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування відповідає.

-Розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:0106 вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування за змістом відповідає; за складом не відповідає вимогам п. 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376, оскільки відсутня пояснювальна записка, за правилами оформлення не відповідає правилам оформлення технічної документації, оскільки на актуальному кадастровому плані відсутня печатка керівника територіального відділу з управління земельними ресурсами, а також відсутня відмітка про прийняття електронного документу із актуальною конфігурацією земельної ділянки.

-В актах приймання-передачі межових знаків на зберігання від 26.11.2015 року, що наявні у складі технічної документації із землеустрою ОСОБА_3 , у графі власників/користувачів суміжних земельних ділянок значиться суміжник ОСОБА_1 , підписи проставлені, отже межі погоджені.

Згідно наявного документу у копії технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 акта встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без закріплення їх межовими знаками від 27.03.2013 року серед суміжних землекористувачів значиться гр.. ОСОБА_1 , підпис проставлений, а отже межі погоджено;

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №548/18-22 від 28.08.2018 року Тернопільського відділення КНДІСЕ вбачається, що із-за відсутності необхідних документів, надати відповідь на відповідність землекористування ОСОБА_1 правовстановлюючим документам, документації із землеустрою та іншим документам не вбачається за можливе. Фактичне землекористування ОСОБА_1 нормативно-правовим актам (генплану населеного пункту) не відповідає.

Фактичні розміри, площа, межі, конфігурація та координати земельних ділянок, яким фактично користуються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не відповідають розмірам, площам, межам, конфігурації та координатам земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно розроблених технічних документацій та даних внесених в АС ЦДЗК.

Не відповідають і розміри, площа, межі, конфігурація земельних ділянок, яким фактично користуються ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 нормативно-правовим актам (генплану населеного пункту);

Разом із тим згідно додатку № 5 висновку судової земельно-технічної експертизи №548/18-22 від 28.08.2018 року Тернопільського відділення КНДІСЕ вбачається невідповідність меж згідно державного реєстру, фактичним межам, а саме накладка земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 та незначні зміщення вздовж лінії між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_11 суду показав, що являється експертом Тернопільського відділенні КНДІСЕ та проводив обміри та обстеження на місцевості усіх трьох земельних ділянок, надав висновок від 28.08.2018 року. На земельні ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виготовлялась технічна документація. Дані внесені в базу центру державного земельного кадастру із зазначенням координат, проте такі дані після обмірів і співставлення не відповідають тим координатам, які внесені у базу. Зокрема, частково не співпадають по лінії розмежування земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у кількох місцях з відхиленням 30-40 см., тому, що між даними громадянами не встановлено межових знаків. Значних розходжень не має. Проте між сусідами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по лінії розмежування існує накладка загалом 57 кв.м. Так, згідно співставлення даних та фактичного користування в натурі, на межі, яка розділяє земельні ділянки має знаходитись яблуня, проте згідно даних технічної документації, така яблуня знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 , тобто земельна ділянка зміщена близько 1 метра та накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 по лінії розмежування. Згідно малюнку АДРЕСА_2 , що є додатком до висновку експерта, взагалі вбачається накладка через об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 . На час проведення експертизи не було встановлено чітко межові знаки, а тому по чому саме йде така межа не зрозуміло. Для роботи було надано дві технічні документації із обмінними файлами. Генеральний план села також був наданий, про те, він не відповідає плану жодній із трьох ділянок. Також пояснив, що висновок складений без застосування обмінного файлу, у якому наявна більш чітка інформація, щодо площі та меж земельних ділянок, а лише по координатах, що зазначені у технічній документації. Сама документація погодження меж на час її виготовлення, відповідала вимогам законодавства. На даний час згідно представленого кадастрового плану, конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 змінена по відношенні до тієї конфігурації, коли він проводив дослідження і являється правильною. Після внесення змін обмірів та обстеження на її відповідність не проводив.

Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_12 суду показав, що являється експертом Тернопільського відділенні КНДІСЕ та проводив дослідження відповідності виготовленої технічної документації вимогам законодавства - висновок від 14.09.2018 року. Пояснив, що з наданої технічної документації вбачається, що межі земельних ділянок між сторонами по справі погоджувались, про що свідчать їх підписи на відповідних актах. Розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою, проте не відповідає вимогам п. 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, оскільки відсутня пояснювальна записка, відсутня печатка керівника територіального відділу з управління земельними ресурсами, а також відсутня відмітка про прийняття електронного документу із актуальною конфігурацією земельної ділянки. Наданий інший кадастровий план ним не досліджувався і чим викликані внесені у нього зміни, йому не відомо.

Таким чином згідно проаналізованої та дослідженої у судовому засіданні як письмової документації так і пояснень третьої особи ОСОБА_4 вбачається, що в матеріалах технічної документації міститься акт погодження межових знаків із позивачем ОСОБА_13 і нею особисто підписаний, а тому посилання позивача, а також покази свідків, що допитані у судовому засіданні проте, що межові знаки встановлені відповідачами самостійно без її погодження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Також судом встановлено, що на час проведення експертних досліджень існувала накладка земельних ділянок відповідачів по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по відношенні до земельної ділянки позивача ОСОБА_1 по лінії розмежування. У подальшому, після проведення експертизи, конфігурація земельної ділянки змінена (виправлена) на правильну, про що не заперечували учасники справи та наголошували експерти.

З метою встановлення істини, суд за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ухвалою від 24 грудня 2020 року призначив у справі судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставив питання, щодо відповідності розробленої технічної документації відповідачів по справі вимогам земельного законодавства, а також питання щодо відповідності фактичних розмірів, площі, меж конфігурація та координатні точки фактичному користуванню, та чи у встановленому законом порядку вносились зміни у поземельні книги.

Проте згідно відповіді експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ від 12.05.2023 року вбачається, що станом на 05.05.2023 року оплата за проведення експертизи не проведена, тому згідно вимог п. 1.13 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, експертне провадження закривається, а ухвала суду залишається без виконання.

Таким чином об`єктивно встановити чи продовжувала існувати накладка земельних ділянок відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 після внесення змін (виправлень) у кадастрову книгу, якщо так, то як саме і яка площа такої накладки не вдалося.

Згідно вимог ст. 12, 81 ЦК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу свої вимог, не надала суду належних та допустимих доказів про порушення її прав відповідачами по справі за обставин, що викладені як обґрунтування до позовних вимог, тому суд приходить до висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача. Зокрема у судовому засіданні не встановлено перешкод, які б чинились зі сторони відповідачів по відношенні до позивача, не встановлено захоплень відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельної ділянки позивача ОСОБА_1 , незаконної приватизації частини дороги, а також порушень вимог законодавства, котрі б слугували підставою для скасування державної реєстрації нерухомого майна.

За вказаних обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , Підволочиської селищної ради про усунення перешкод у користування земельною ділянкою є безпідставними, жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами та до задоволенню не підлягають.

Разом із тим Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав.

Цивільним кодексом та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія Цивільного Кодексу.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином обрані позивачем способи захисту : припинення дій яка порушує право (вимоги щодо усунення перешкод) та припинення правовідношення (щодо вимог про скасування державної реєстрації об`єкту нерухомого майна) не являються тотожними, взаємовиключаючими, не доведені у судовому засіданні належними та допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягають.

Суд не бере до уваги доводів представника позивача, за обставин що викладені у позовних вимогах щодо порушення прав позивача, відповідачами по справі, оскільки вони спростовані дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні як письмовими доказами так і поясненнями сторін.

Разом із тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що позивач ОСОБА_1 у випадку необхідності проїзду великогабаритних транспортних засобів, частиною земельної ділянки, що перебуває у власності відповідачів, вправі звернутись до них та ініціювати питання встановлення сервітуту, що само собою не буде порушувати її законних прав та інтересів.

На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 12,13,81,141,247,263-265,273,280-284, 352, 354, 355 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , Підволочиської селищної ради про усунення перешкод у користування земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Підволочиського районного суду Н.Сташків