Справа № 201/5122/23
Провадження № 2/201/2083/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Д`яконову К.І. (діє на підставі ордеру від 11.04.2023 а.с. 21) звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом (а.с. 5).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 08.05.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 38).

Підготовче засідання у справі закрите 11.08.2023 і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 66).

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1994 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Розмір часток кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 є рівними.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 12.01.2017, ідеальний розмір частки у квартирі складає 10/100. Отже, ОСОБА_4 , які співвласнику належить 10/300 частки вказаної квартири, що підтверджується довідкою МКП «Маріупольське БТІ» від 31.07.2014 № 2038.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_5 .

Згідно із складеним ОСОБА_4 заповітом, посвідченим державним нотаріусом Другої ДНК Старостенко Л.Г. 15.06.2009 за № 1243, ОСОБА_4 заповіла належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

У встановлений законом строк позивачка звернулась до Першої Маріупольської ДНК із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.07.2019 № 56815489.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 відмовлено у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру.

Факт втрати оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується листом Департаменту міського майна від 01.02.2016 № 07-4/324.

Надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа на квартиру неможливо у зв`язку із окупацію міста Маріуполь внаслідок військової агресії російської федерації.

Тому позивачка змушена звернутись до суду з метою реалізації спадкових прав.

На підставі викладеного, просила визнати за нею право власності на 10/300 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивачки адвокат Д`яконова К.І. 08.08.2023 надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 75).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 08.08.2023 у судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували суду (а.с. 72, 74).

З огляду на належне повідомлення сторін та відсутність клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін (їх представників), за наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1994, виданого Державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Жиліщник» у порядку приватизації, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 16, 17).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Отже, розмір часток кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 є рівними.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 12.01.2017, ідеальний розмір частки у квартирі складає 10/100 (а.с. 18-19).

Згідно із довідкою МКП «Маріупольське БТІ» від 31.07.2014 № 2038 ОСОБА_4 , які співвласнику, належить 10/300 частки вказаної квартири (а.с. 21).

На замовлення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 МКП «Маріупольське БТІ» складений технічний паспорт віл 23.04.2015 (а.с. 22 - 26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджено свідоцтва про смерть (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу із ОСОБА_6 (а.с. 10, 11).

Згідно із складеним ОСОБА_4 заповітом, посвідченим державним нотаріусом Другої ДНК Старостенко Л.Г. 15.06.2009 за № 1243, ОСОБА_4 заповіла належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с. 13).

У встановлений законом строк позивачка звернулась до Першої Маріупольської ДНК із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.07.2019 № 56815489 (а.с. 15).

Листом Департаменту міського майна від 01.02.2016 № 07-4/324 відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки його оригінал у Департаменті відсткній, останній не є правонаступником Державного підприємства по ремонту та експлуатації житлового фонду «Жиліщник» (а.с. 27-28).

Як вказує позивачка, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру. Надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на квартиру вона не може у зв`язку із окупацію міста Маріуполь внаслідок військової агресії російської федерації.

Згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженими наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району є тимчасово окупованою Російською Федерацією з 05.03.2022р. і до цього часу.

Розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 р. № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Водночас, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022р. № 164 (зі змінами) зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці.

При цьому, перебіг строку для прийняття спадщини за вже відкритою спадщиною слід вважати зупиненим з 06.03.2022р. (включно), тобто в день набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022р. № 209 «Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 164», якою Постанову №164 доповнено пунктом 3 з відповідними змістом щодо зупинення строку.

З урахуванням останніх змін, пунктом 3 Постанови №164 встановлено граничний строк зупинення перебігу такого строку - 4 місяці. Таким чином, для спадщини, 6-місячний строк для прийняття якої не сплинув до набрання чинності пунктом 3 Постанови №164 або яка відкрилася під час дії воєнного стану, строк для прийняття (відмови від) спадщини становитиме 10 місяців. При цьому строк для прийняття (відмови від) спадщини, яка відкрилася під час дії воєнного стану, може бути меншим ніж 10 місяців у разі припинення або З скасування воєнного стану.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину регламентовано главою 7 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі Порядок) у разі звернення спадкоємця з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину для завершення спадкування щодо спадщини, яка була відкрита на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь до початку тимчасової окупації та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець, має перевірити факти, передбачені законом, та витребувати необхідні документи.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до п.п. 5.13. 5.17. Порядку якщо спадкоємець за заповітом є одночасно і спадкоємцем за законом, частина спадкового майна, яка залишилася поза заповітом, ділиться порівну між усіма спадкоємцями за законом, у тому числі й спадкоємцем, зазначеним у заповіті.

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин, та за бажанням спадкоємців зазначає про родинні відносини у свідоцтві про право на спадщину за заповітом.

Після видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом поданий спадкоємцями оригінал або дублікат заповіту (протокол про оголошення секретного заповіту) залишається у спадковій справі.

Як видно із матеріалів справи, інші спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не виказали заперечень щодо набуття у власність позивачкою ОСОБА_1 своє ї частки за заповітом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Позивачка за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа не має можливості реалізувати право на оформлення спадщини після смерті матері. Тому позивачка звернулася до суду за захистом спадкових прав.

У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Прийняття спадщини - є правом спадкоємця і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідно волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Позивачка не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом.

За правилами ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно із ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Як установлено судом, спадщина не визнана відумерлою.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності.

Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»).

В даному випадку предметом спору є захист права позивача на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок.

Позивачка звернулася до суду через об`єктивні обставин, які позбавляють її можливості оформити спадкові права і отримати спадщину на майно, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, її право підлягає захисту судом.

Позивачка не наполягала на розподілі судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 10/300 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею (квартири) 48,5 кв. метрів, жилою площею (квартири) 30,9 кв. метрів.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 18 вересня 2023 року.

Суддя О.С. Наумова