Справа № 570/3124/23
Номер провадження 2/570/907/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю: секретаря судових засідань Гречки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Партнер" про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації та продажу на земельних торгах, припинення права оренди, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Рівненською окружною прокуратурою за результатами вивчення питання законності використання ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області виявлено порушення вимог законодавства, а саме: ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗК України.

ОСОБА_2 (орендодавцем) та ФГ «Партнер» (орендарем) 16.04.2015 укладено два договори оренди землі, згідно умов яких орендодавець передав у строкове платне користування строком на 10 років для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки площею 3,4438 га, кадастровий номер :04:028:0042 та площею 0,5801 га, кадастровий номер :04:028:0021.

У подальшому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2020 року проведено реєстрацію змін до вказаних договорів, а саме, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.06.2020 року (реєстровий № 972, реєстровий № 973) замінено сторону у договорах - орендодавця ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 , яка є громадянкою Російської Федерації, успадкувала дві земельні ділянки з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Відомості про право власності на зазначені земельні ділянки 10.06.2020 року внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, у червні 2020 року набула право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно їх не відчужила (кінцевий строк відчуження сплив 10.06.2021 року), у зв`язку з чим право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах, а дія договорів оренди землі та право оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:028:0042 та :04:028:0021 - припиненню.

Тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким припинити ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та продажу на земельних торгах, припинити дію договорів оренди землі б/н, укладеного 16.04.2015 між ОСОБА_2 та ФГ «Партнер», припинити ФГ «Партнер» право оренди земельних ділянок, судові витрати у справі покласти на відповідачів.

Від ФГ «Партнер» надійшов відзив на позов, згідно якого господарство зазначає про наявність у них в оренді двох спірних земельних ділянок. Надалі просять справу розглядати без їх участі.

До суду надійшла заява від представника позивача, згідно якої позов підтримує та просить справу розглядати без їх участі. У разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Від представника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Від представника ФГ «Партнер» надійшла заява, згідно якої вони просять справу розглядати без їх участі, позов визнають.

Щодо повідомлення відповідачки про слухання справи.

Верховною Радою України 01 грудня 2022 року прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Закон передбачає зупинення дії у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь: Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22 січня 1993 року; Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року, вихід з Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року.

Загальновідомим є факт про припинення поштового сполучення між Україною та РФ.

Таким чином єдиним можливим способом повідомлення відповідачки про дату і час слухання справи є розміщення оголошення на інтернет-сторінці суду.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася повторно. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачка мала можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі. Відзив на позов до суду не подала. Суд вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про те, що вона не має інтересу до справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився повторно.

Суд вважає за можливе продовжити розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Щодо написання назви країни «Російська Федерація» у тексті рішення суду з великої букви.

Національна комісія зі стандартів державної мови, взявши до уваги звернення в соціальних мережах Віцепрем`єр-міністра-Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Ірини Верещук про написання назви країни-агресора з малої букви, на засіданні від 15.09.2023 (протокол № 83) обговорила це питання і з урахуванням офіційних листів від Інституту української мови НАН України (вх. № 1396/23 від 14.09.2023), Інституту мовознавства імені О. О. Потебні НАН України (вх № 1404/23 від 15.09.2023) повідомляє, що написання назв «російська федерація», «росія», «москва», «московія», «московське царство», «російська імперія»», «державна дума рф» тощо з малої букви можна не кваліфікувати як відхилення від норм української мови в текстах неофіційного характеру (https://mova.gov.ua/news/napysannia-nazv-rosiiska-federatsiia).

Оскільки рішення суду є текстом офіційного характеру, то суд не може не врахувати відповідні роз`яснення Національної комісії зі стандартів державної мови щодо написання назви країни «Російська Федерація» у офіційному документі з великої букви.

Обґрунтування наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Частиною 3 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 (далі - Рішення Конституційного Суду України), державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 у справі №815/724/15).

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

Так, статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами.

В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_1 порушила вимоги ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗК України щодо використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та як іноземна громадянка, не відчужила їх упродовж року після набуття права власності.

Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України.

Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави.

Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, за п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 ст. 145 ЗК України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності.

Зокрема, підпунктом 42 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.

Згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 21.05.2021 №248, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області є територіальним органом Держгеокадастру та реалізує його повноваження на території Рівненської області.

З огляду на викладене, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та з урахуванням положень ч. 4 ст. 145 ЗК України, вправі звертатися до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки та продажу її на земельних торгах.

Враховуючи зазначене, керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у Рівненській області надіслано листи від 23.12.2022 №50-84176вих-22, та від 02.05.2023 №50-56-3539вих-23 та від 18.05.2023 №50-56-4067вих-23 про виявлені порушення та наявність підстав для вжиття заходів з метою припинення за ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом їх конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах, припинення дії договорів та права оренди на земельні ділянки.

Разом з цим, уповноваженим державою органом, заходи щодо конфіскації земельних ділянок в дохід держави не вжито. Окрім того, листами від 03.01.2023 за №10-17-0.4,2-17/90-23, від 12.05.2023 за №10-17-0.4,2-178/90-23 та від 22.05.2023 за №10-17-0.4,2-200/90-23, повідомлено окружну прокуратуру про неможливість звернення з позовом до суду у зв`язку з недостатньою сумою коштів на сплату судового збору.

У зв`язку із вищезазначеним, прокурор звертається з вказаним позовом в інтересах держав в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, як уповноваженого органу у даних правовідносинах.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Окружною прокуратурою листом від 15.06.2023 повідомлено позивача про встановлення прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді та намір звернутись із позовом до суду.

В даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Правові підстави для припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах.

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, оскільки земельні ділянки із кадастровими номерами :04:028:0021 та :04:028:0042 належать до нерухомого майна, в силу ч. 1 ст. 181 ЦК України знаходиться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія права України.

Приписами ст. 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 373, 374 ЦК України, ст. 80 ЗК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Дана норма також кореспондується з ч. 1 ст. 145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до ч. 1 ст. 143, ч. 2 ст. 145 ЗК України є підставою для примусового припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах.

ОСОБА_2 (орендодавцем) та ФГ «Партнер» (орендарем) 16.04.2015 укладено два договори оренди землі, згідно умов яких орендодавець передав у строкове платне користування строком на 10 років для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки площею 3,4438 га, кадастровий номер :04:028:0042 та площею 0,5801 га, кадастровий номер :04:028:0021.

У подальшому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2020 року проведено реєстрацію змін до вказаних договорів, а саме, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.06.2020 №№972, 973, замінено сторону у договорах - орендодавця ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 , яка є громадянкою Російської Федерації, успадкувала дві земельні ділянки з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Відомості про право власності на зазначені земельні ділянки 10.06.2020 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак ОСОБА_1 , у порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, будучи громадянкою РФ, упродовж року після набуття права власності на успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровими номерами :04:028:0042 та :04:028:0021 за період з 10.06.2020 по даний час, добровільно їх не відчужила.

Вказане порушення вимог земельного законодавства триває з 10.06.2021 (кінцевий строк відчуження земельної ділянки) по даний час. Тобто, в даному випадку має місце триваюче порушення.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах (ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Окрім того, п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України зазначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 10.06.2020 по даний час), добровільно їх не відчужила, є підстави для їх конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах.

Поряд з тим, про відсутність у відповідача наміру виконати обов`язок щодо відчуження спірних земельних ділянок свідчить договори оренди землі, укладені з ФГ «Партнер».

Правові підстави для припинення права оренди на земельні ділянки та договорів оренди.

Як вже зазначалося, 16.04.2015 між ОСОБА_2 (орендодавцем) та ФГ «Партнер» (орендарем) 16.04.2015 укладено договори оренди землі, згідно умов яких орендодавець передав у строкове платне користування строком на 10 років земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 3,4438 га, кадастровий номер :04:028:0042 та площею 0,5801 га, кадастровий номер :04:028:0021.

У подальшому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2020 проведено реєстрацію змін до вказаних договорів, а саме, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.06.2020 №№972, 973, замінено сторону у договорах - орендодавця ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Так, у пунктах 12.2 вказаних договорів зазначено, що дія договорів припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб; примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленого законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частин 1, 2 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 143 ЗК України передбачено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Зокрема, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі, окрім іншого, конфіскації земельної ділянки.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 10.06.2020 по даний час), добровільно їх не відчужила, наявні підстави для їх конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах, відповідно право оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:028:0021, :04:028:0042 та дія договорів оренди землі від 16.04.2015 підлягають припиненню.

Щодо правомірності та пропорційності втручання у право власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Так, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільний», «публічний» інтерес, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства.

Окрім того, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову та ухвалення судом відповідного рішення відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземною громадянкою ОСОБА_1 до 10.06.2021 року та по даний час успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності на них підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області як уповноваженого органу на здійснення функцій держави у вказаних правовідносинах, а самі земельні ділянки продажу на земельних торгах, відповідатиме нормам чинного законодавства.

Зазначений спосіб захисту прав відповідає положенням ч. 4 ст. 81, ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України.

Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.

Щодо позовних вимог про припинення договору оренди земельних ділянок.

Як вже зазначалося, ОСОБА_2 (орендодавцем) та ФГ «Партнер» (орендарем) 16.04.2015 укладено два договори оренди землі, згідно умов яких орендодавець передав у строкове платне користування строком на 10 років для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки площею 3,4438 га, кадастровий номер :04:028:0042 (дата державної реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 17.07.2015 року, номер запису про інше речове право: 10463496) та площею 0,5801 га, кадастровий номер :04:028:0021 (дата державної реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 18.07.2015 року, номер запису про інше речове право: 10465145).

У подальшому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2020 року проведено реєстрацію змін до вказаних договорів, а саме, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.06.2020 №№972, 973, замінено сторону у договорах - орендодавця ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Прокурор просить суд ухвалити рішення про припинення дії договорів оренди землі б/н, укладених 16.04.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Партнер».

На даний час стороною договору виступає відповідачка ОСОБА_1 .

Тому суд вважає, що у резолютивній частині рішення суду доцільно було б зазначити про ту обставину, що у оспорюваних договорах оренди землі пройшла заміна сторони у договорі, а саме, що орендодавцем у зазначених договорах на даний час є ОСОБА_1 .

Це по суті не змінить предмет позову, а призведе до конкретизації правовідносин, які на даний час існують.

Щодо третіх осіб, на права та обов`язки яких може вплинути судове рішення у справі.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Оскільки спірні земельні ділянки розташовані на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, тому суд залучив зазначений орган місцевого самоврядування до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Щодо підсудності справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом, зокрема, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.

Частиною 1 ст. 30 ЦПК України визначено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи те, що спірні земельні ділянки розташовані на території Великоомелянської територіальної громади Рівненського району Рівненської області, то зазначений позов підлягає до розгляду Рівненським районним судом Рівненської області.

Заходи досудового врегулювання спору не вживались у зв`язку з відсутністю законодавчого визначення врегулювання таких категорій спорів.

Позивачем не подано інших позовів до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Щодо судових витрат.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс у зв`язку із розглядом вказаної справи, і складається із суми сплаченого судового збору. Інші витрати, у тому числі ті, що очікуються, відсутні.

Судові витрати складаються із судового збору в сумі 13420 грн., здійснення інших витрат у зв`язку з розглядом справи не відбулося.

Представник позивача подав суду заяву про повернення надміру сплаченого судового збору в сумі 5368 грн., і суд погоджується з тим, що наявні підстави для задоволення заяви. Так, виходячи з аналізу заявлених вимог, до сплати підлягає судовий збір у розмірі 8052 грн. (2684 грн. х 3 заявлені позовні вимоги). Тому надміру сплачений судовий збір становить суму 5368 грн., і підлягає поверненню позивачу в силу Закону України «Про судовий збір», ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат у розмірі 8052 грн., то суд зважає на положення ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

Оскільки ФГ «Партнер» визнало позов, то з нього на користь держави підлягають до стягнення 50% судових витрат з половини сплаченої суми за дві позовні вимоги. А позивачеві слід повернути 50% судових витрат з половини сплаченої суми за дві позовні вимоги. Тобто зі сплачених 2684 грн. х 2 судових витрат за позовні вимоги, що пов`язані з припиненням договорів оренди та припиненням права оренди на земельні ділянки з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути 2684 грн. З відповідача ФГ «Партнер» на користь позивача слід стягнути 1342 грн., а решту 1342 грн. слід повернути позивачеві в силу положень ст. 142 ЦПК України.

Отже, позивачеві слід повернути судовий збір у розмірі 1342 грн. (в силу положень ст. 142 ЦПК України), та 5368 грн. (надміру сплачений судовий збір), що загалом складає суму 6710 (шість тисяч сімсот десять) грн.

З відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути 2684 грн. та 2684 грн. судових витрат (сплата судового збору), що у сумі складає 5368 грн.

З відповідача ФГ «Партнер» на користь позивача слід стягнути 1342 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 142, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській областідо ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Партнер" про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації та продажу на земельних торгах, припинення права оренди - задоволити повністю.

Припинити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 3,4438 га, кадастровий номер :04:028:0042 (реєстраційний номер 46) та площею 0,5801 га, кадастровий номер :04:028:0021 (реєстраційний номер: 46), що розташовані на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та продажу на земельних торгах.

Припинити дію договору оренди землі б/н, укладеного 16.04.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Партнер» (), предметом якого є земельна ділянка площею 3,4438 га, кадастровий номер :04:028:0042 (реєстраційний номер: 46), орендодавцем у якому на даний час виступає ОСОБА_1 .

Припинити ФГ «Партнер» () право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:028:0042 (дата державної реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.07.2015 року, номер запису про інше речове право 10463496).

Припинити дію договору оренди землі б/н, укладеного 16.04.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Партнер» (), предметом якого є земельна ділянка площею 0,5801 га, кадастровий номер :04:028:0021 (реєстраційний номер 6), орендодавцем у якому на даний час виступає ОСОБА_1 .

Припинити ФГ «Партнер» () право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:028:0021 (дата державної реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.07.2015 року, номер запису про інше речове право 10465145).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури 2684 грн. та 2684 грн. судових витрат (сплата судового збору), що у сумі складає 5368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн.

Стягнути з ФГ «Партнер» на користь Рівненської обласної прокуратури 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн. судових витрат (сплата судового збору).

Повернути Рівненській обласній прокуратурі (вул. 16 Липня, 52, м. Рівне, поштовий індекс 33028, р/р UA0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк: Державна казначейська служба м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі 1342 грн. (в силу положень ст. 142 ЦПК України), та 5368 грн. (надміру сплачений судовий збір), що загалом складає суму до повернення 6710 (шість тисяч сімсот десять) грн. із загальної суми сплаченого судового збору 13420 грн., що був сплачений 02 червня 2023 року згідно платіжної інструкції №863 (внутрішній номер 276169372).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Рівненська окружна прокуратура (, вул. Гарна, 29, м. Рівне, 33000).

Особа, в інтересах якої поданий позов: держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (, вул. С. Петлюри, 37, м. Рівне, 33013).

Відповідачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ФГ «Партнер» (, село Вересневе Рівненського району Рівненської області).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Великоомелянська сільська рада Рівненського району Рівненської області (вул. Шевченка, 79, с. В. Омеляна Рівненського району Рівненської області).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 22 вересня 2023 року.