Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ
18.09.2023 смт. Оржиця
Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Смілянського Є.А., при секретарі судового засідання Гапон Т.В., розглянувши цивільну справу № 543/781/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частину будинку та стягнення компенсації вартості частини автомобіля
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частину будинку та стягнення компенсації вартості частини автомобіля, який мотивувала наступним.
Вона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися 10.08.2001 року про що відділом реєстрації актів громадянського стану Оржицького районного управління юстиції видане свідоцтво серії НОМЕР_1 .
Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

В період перебування в шлюбі вони 28.08.2007 року придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Визнання права на частину будинку надасть їй право повноцінно користуватися помешканням.

Також в період шлюбу вони 15.06.2019 року придбали автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який відповідач оформив на власне ім`я.

Вона не має наміру визнавати за собою частку на автомобіль, а вважає за доцільне вимагати компенсації вартості власної частки в сумі 42 400 грн.

Ухвалою від 11.08.2023 року відкрито провадження в справі.

Відповідач надав відзив де на позов заперечив та пояснив наступне. Позивач не надав належних та допустимих доказів. Державний нотаріус договору купівлі-продажу будинку не посвідчував. Право власності на будинок не зареєстровано. Вартість будинку визначено невірно. Договір купівлі-продажу автомобіля було укладено в період шлюбу про що позивачу було відомо. Звіт про оцінку автомобіля складений за невідомих обставин, а його вартість завищена. Вважає, що позивач повинна була внести відповідну грошову суму компенсації на депозитний рахунок суду. Вважає, що судові витрати на правничу допомогу не доведені доказами.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримав та надав пояснення згідно мотивів викладених в позові. Позивач в судове засідання не з`явилася, суд ухвалив розглянути справу без участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, на позов частково заперечив з мотивів викладених у відзиві. Позов в частині визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на частину будинку визнав. Заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в зв`язку з тим, що відповідач є особою з інвалідністю другої групи. Відповідач в судове засідання не з`явився, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача. З тих же підстав відповідач звільняється від сплати судового збору.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися 10.08.2001 року про що відділом реєстрації актів громадянського стану Оржицького районного управління юстиції видане свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

В період перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28.08.2007 року придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 . Зазначена обставина визнається представником відповідача та підтверджується інформацією про нерухомість з Опендатабот і технічним паспортом на будинок.

У справі «J.K.AND OTHERS v. SWEDEN» від 23.08.2016 року ЄСПЛ зазначає, що на відміну від кримінального процесу, де основним стандартом оцінки доказів є формулювання «поза розумним сумнівом», у цивільному процесі закон не вимагає цього високого стандарту. Суддя повинен вирішити справу з огляду на баланс ймовірностей. Суддя повинен вирішити, чи з огляду на надані докази, а також правдивість тверджень заявника, ймовірно, що вимога цього заявника є достовірною. Такий підхід позбавляє оцінку доказів абстракції, а її критерії становлять чіткий і злагоджений механізм.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що будинок по АДРЕСА_1 набутий в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин позов в цій частині підлягає задоволенню, а судові витрати позивача по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Позов в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля та стягнення компенсації вартості автомобіля не підлягає задоволенню за недоведеністю зазначених обставин виходячи з наступного.

Згідно ст. 95 ЦПК України:

1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

3. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Позивач письмові докази в оригіналі не подав, а зазначив, що вони знаходяться у відповідача. Представник відповідача пояснив, що оригінали письмових доказів втрачені, тому відповідач не зможе їх надати. За таких обставин суд не витребовує у відповідача оригінали письмових доказів та визнає недопустимими наступні докази:

1)договір купівлі продажу автомобіля ВАЗ 21101 від 15.06.2019 року;

2)договір купівлі продажу автомобіля ВАЗ 21101 за червень 2020 року ( дата не читається ).

Правовстановлюючі документи на автомобіль та інші докази підтверджуючі обставини набуття автомобіля, його належності, продажу тощо позивач не надав.

Отже, позивач не довів обставину самої наявності автомобіля, обставини його придбання, відчудження та інші істотні обставини по даному предмету позову.

За таких обставин позов в цій частині не підлягає задоволенню, а судові витрати позивача по сплаті судового збору необхідно віднести за її рахунок.

При визначенні суми відшкодування судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Згідно ч. 4 ч. 6 ст. 137 ЦПК України:

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення розмір витрат на правничу допомогу в зв`язку з поганим станом здоров`я відповідача ( особа з інвалідністю 2 групи ) та з урахуванням обсягу виконаних адвокатом позивача робіт.

Дослідивши перелік і вартість послуг, наданих адвокатом позивачу за договором про надання правової допомоги, та зокрема врахувавши те, що участь в судовому засідання не була тривалою, а на досудовій стадії надання правової допомоги адвокатом було виконано один вид робіт складення позовної заяви, суд не може визнати співмірним зі складністю наданих послуг та з витраченим адвокатом часом заявлений позивачем розмір його витрат на правничу допомогу, та вважає, що виходячи з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін відшкодуванню підлягають судові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3500 грн.

На підставі викладеного суд, -

У Х В А Л И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

3.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

4.В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля ВАЗ 21101 об`єктом спільної сумісної власності та стягнення компенсації вартості частини автомобіля відмовити.

5.Судові витрати в частині сплати судового збору в сумі 2147 грн 20 коп стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а в іншій частині віднести за рахунок позивача.

6. Судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 3500 грн., а в іншій частині віднести за рахунок позивача.

7.Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

8.Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Суддя: Є.А.Смілянський

Повне рішення складене 25.09.2023 року.