Справа № 206/1211/23
Провадження № 2-др/206/9/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 Самарський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Сливчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2023 від позивача до канцелярії суду надійшла позовна заява з додатками, заявою про забезпечення позову та клопотанням про витребування доказів (а.с. 1-14).

23.03.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк 5 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків (а.с. 18-19).

23.03.2023 ухвалою суду заяву позивача про забезпечення позову повернуто позивачу (а.с.23-24).

07.04.2023 позивачем подано заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву здодатками (а.с. 27-35).

10.04.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на11.05.2023 (a.c. 36).

21.04.2023 позивачем подано клопотання про поновлення позивачу строку подання доказів та приєднання доказу до матеріалів справи з додатками, клопотання про повернення судовогозбору, заяву про забезпечення позову (а.с. 39-42, 43, 46-48).

21.04.2023 ухвалою суду клопотання про повернення судового збору задоволено (а.с. 53).

21.04.2023 ухвалою суду у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 56-58).

11.05.2023 підготовче судове засідання відкладено на 09.06.2023 (а.с. 66).

06.06.2023 представником відповідача подано заяву про забезпечення позову (а.с. 77-78).

07.06.2023 ухвалою суду заяву представника відповідача про забезпечення позову до подачі зустрічного позову повернуто заявнику (а.с. 83-84).

08.06.2023 від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання здодатками (а.с. 86-88).

09.06.2023 продовжено строки підготовчого засідання та підготовче судове засідання відкладено на 15.06.2023 (а.с. 89).

09.06.2023 представником відповідача подано зустрічну позовну заяву про поділ майнаподружжя з додатками (а.с. 91-109).

14.06.2023 ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Бондар І.М. про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та об`єднано в одне провадження зустрічний позов з первісним позовом (а.с. 121).

15.06.2023 від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання здодатками (а.с. 123-125).

15.06.2023 підготовче судове засідання відкладено на 03.07.2023 (а.с. 126).

03.07.2023 представником позивача за зустрічним позовом подано клопотання про витребування доказів з додатками (а.с. 133-139).

03.07.2023 в підготовчому судовому засіданні клопотання представників сторін про витребування доказів залишено без задоволення та відкладено підготовче судове засідання на28.07.2023 (a.c. 140-141).

10.07.2023 позивачем подано відзив на зустрічну позовну заяву з додатками (а.с. 144-156).

12.07.2023 представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про зміну предметапозову (a.c. 158-159).

26.07.2023 від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання здодатками (а.с. 164-165).

28.07.2023 підготовче судове засідання відкладено на 10.08.2023 (а.с. 166).

07.08.2023 представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про зміну предметапозову з додатками (а.с. 169-177).

10.08.2023 закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 05.09.2023 (а.с. 187).

28.08.2023 позивачем за зустрічним позовом подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 194-195).

30.08.2023 ухвалою суду заяву відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 196).

05.09.2023 судом проведено розгляд справи по суті, під час якого заслухано вступні слова представника позивача, відповідача та представника відповідача, відповіді на питання, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано виступи у судових дебатах (а.с. 200-201).

05.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 202).

15.09.2023 складено повне судове рішення (а.с. 203-207).

06.09.2023 через систему «Електронний суд» представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені у зв`язку із розглядом позовної заяви судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені у зв`язку із розглядом зустрічної позовної заяви судові витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно частини задоволених позовних вимог, в розмірі 14265 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь держави недоплачену суму судового збору, що підлягає сплаті при поданні зустрічного позову в розмірі 10672,61 грн. (а.с. 209-213).

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що під час розгляду справи, позивач поніс судові витратина професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом його позову у розмірі 10000 грн., які ним були сплачені у повному обсязі. Під час розгляду справи відповідач за зустрічним позовом(позивач) поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом зустрічного позову у розмірі 15000 грн., які ним були сплачені у повному обсязі. Враховуючи необхідність вивчення чисельних заяв відповідача (позивача за зустрічним позовом) щодо зміни предмету позову та вчинення відповідних дій адвокатом, що спрямовані на підготовку правової позиції по кожній із таких заяв, заявлену у позові та зустрічному позові ціну позовів, значну кількість складених процесуальних документів, участь адвоката у судових засіданнях, а також значення даної справи для сторін, факт понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі ОСОБА_2 доведено, а тому існують об`єктивні підстави для їх стягнення. Також, розмір судового збору, який підлягає сплаті ОСОБА_3 за подання зустрічного позову складає 18724,61 грн. (1872461 грн. х 1% = 18724,61 грн.). Натомість ОСОБА_3 при поданні зустрічного позову сплачено лише 8052 грн. судового збору. Отже, ОСОБА_3 не доплачено 10672,61 грн. судового збору за поданнязустрічного позову. Понесені ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. мають бути розподілені відповідно до частини задоволених вимог за зустрічним позовом, а саме 14265 грн., що становить 95,1 %, покладається на ОСОБА_5 , а 735 грн., що становить 4,9 % покладається на ОСОБА_2 відповідно. Таким чином, понесені судові витрати на правову допомогу за зустрічним позовом підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 14265 грн.

Не погодившись з заявою про ухвалення додаткового рішення, відповідачем на електронну адресу суду подано заяву про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. В обґрунтування якої зазначено, що у зв`язку з тим, що був сплачений максимальний розмір судового збору, зміна предмету позову не вплинула на розмір судового збору. Стосовно витрат на «професійну правничу допомогу», як заявлено в заяві про ухвалення додаткового рішення. В заяві йде мова про стягнення витрат на «професійну правничу допомогу» з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . З додатків до заяви вбачається, що договори складені на «правову допомогу», а не на правничу допомогу, як передбачає ст. 137 ЦПК України. Також, акт виконаних робіт за договором 41 від 26.06.2023, складений 05.09.2023 має помилку в розрахунках, а саме графи в таблиці: «усний аналіз зустрічного позову, усне консультування клієнта … тощо» - 2 год. / 4000 грн., «підготування заяви по суті, складання відзиву на зустрічний позов - 4 год. / 6000 грн. «Всього: 6 год. / 12000 грн.». Заяву про ухвалення додаткового судового рішення писав та підписував адвокат Левикін В.Є. один з представників заявника. Але в заяві адвокат Левикін В.Є. просить стягнути на користь заявника «правничу допомогу» і за іншого адвоката Воронцова В.В. Заява не містить підтверджень, що ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_1 писати заяву та просити стягнути кошти за надання ОСОБА_6 «правничої допомоги». Також в договорі між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не має пункту, що ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 подавати заяву про винесення додаткового рішення за ОСОБА_6 . Отже, ОСОБА_1 не уповноважений ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_6 писати таку заяву та просити стягнути витрати за «правничу допомогу», яку надав ОСОБА_6 . Правова допомога адвоката Левикіна В.Є. оплачена ОСОБА_2 та складає 5000 грн. Враховуючи викладене, представник позивача просила зменшити витрати, які підлягають розподілу між сторонами та задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені у зв`язку із розглядом позовної заяви та зустрічної позовної заяви судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., в іншій частині відмовити (а.с. 233-238).

Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками та заяву про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами, суд зазначає про наступне.

На підтвердження понесених позивачем витрат було долучено до заяви наступні документи.

Копію договору № 33 від 01.03.2023 між адвокатом Воронцовим В.В. та ОСОБА_2 про надання правової допомоги, згідно пункту 2.2. обов`язки адвоката: консультування клієнта щодо його порушених прав; виконання усного аналізу спору та документів; збирання доказів; складання позовної заяви, відзиву, заперечень, пояснень, процесуальних заяв чи клопотань тощо (а.с. 219). Копію квитанції до прибуткового касового ордера № 33 від 01.03.2023, про те, що від ОСОБА_2 прийнято на підставі договору про надання правової допомоги № 33 від 01.03.2023 грошові кошти в розмірі 10000 грн. (а.с. 216а). Копію додаткової угоди до договору № 33 про надання правової допомоги від 01.03.2023, де зазначено, що сторони домовилися доповнити п. 2.2. Договору щодо обов`язків адвоката наступним змістом: 2.2.5. прийняти участь у судових засіданнях із розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в Самарському районному суді м. Дніпропетровська (а.с. 217). Копію договору № 41 від 26.06.2023 про надання правової допомоги (а.с. 220). Копію квитанція до прибуткового касового ордера, № 41 від 26.06.2023 де зазначено, що від ОСОБА_2 прийнято на підставі договору про надання правової допомоги № 41 від 26.06.2023 грошові кошти в розмірі 10000 грн. (а.с. 216). Копію договору про надання правової допомоги № 0409/23 від 04.09.2023 (а.с. 225). Копію квитанції до прибуткового касового ордера № 0409/23 від 04.09.2023, де зазначено, що від ОСОБА_2 прийнято на підставі договору про надання правової допомоги № 0409/23 від 04.09.2023 грошові кошти в розмірі 5000 грн. (а.с. 222). Також, на підтвердження наданих послуг надано копії: акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 33 від 01.03.2023 та додатковою угодою № 37 від 11.05.2023 (а.с. 218), акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 41 від 26.06.2023 (а.с. 221) та акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 0409/23 від 04.09.2023 (а.с. 224).

Вирішуючи питання щодо стягнення з позивачки на користь відповідача понесених ним витрат за надання професійної правничої допомоги суд виходить із наступного.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За положеннями п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Так, судом встановлено, що представником позивача не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи разом з першою заявою по суті спору та не було долучено представником відповідача по зустрічному позову попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач за зустрічним позовом поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. На переконання суду не можна вважати зазначені в позові та відзиві відомості орієнтовним розрахунком, оскільки вони не містять жодних обчислень та розрахунків.

У Постанові Верховного суду по справі № 922/676/21 окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Відповідно до частин 1 та 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З урахуванням вищезазначених вимог закону при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Суд звертає увагу на те, що представником позивача зазначений витрачений час адвоката на виконання робіт, надання послуг з розбіжностями, а саме в акті виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги № 41 від 26 червня 2023 року зазначено, що «усний аналіз зустрічного позову, усне консультування клієнта … тощо» - 2 год. / 4000 грн., «підготування заяви по суті, складання відзиву на зустрічний позов - 4 год. / 6000 грн. «Всього: 6 год. / 12000 грн.», тобто акт виконаних робіт суперечить детальному опису робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

В той же час, зі сторони позивача наразі не було надано жодного належного доказу, який би свідчив про отримання гонорару у заявленому розмірі, оскільки що стосується квитанцій до прибуткового касового ордеру, то за змістом пункту 1.2 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15 грудня 2004 року № 637 касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України. Бланк прибуткового касового ордера (форма № КО-1, далі - ПКО) затверджено «Положенням про ведення касових операцій в Україні» від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - положення) і є первинним документом, який використовується для оформлення надходжень грошових коштів у касу підприємства. Даний документ має дві частини: «корінець» ПКО і відривна квитанція до ПКО. Обидві частини цього документа обов`язково підписуються касиром підприємства або особою, що здійснює його функції і головним бухгалтером підприємства. Після чого документ скріплюється печаткою підприємства. Після отримання готівки до каси підприємства відривна квитанція видається особі, яка здійснила це внесення. «Корінець» ПКО залишається в касі підприємства і обов`язково реєструється в журналі прибуткових і видаткових касових документів. Обов`язковими реквізитами при заповненні «корінця» і відривної квитанції цього бланка є: назва підприємства, податковий код підприємства, порядковий номер документа, дата складання документа, кореспондуючий рахунок бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції, сума, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами), найменування організації або прізвище, ім`я та по батькові того, від чийого імені вноситься готівка в касу підприємства, сума прописом (дублюється отримана сума прописом), назва документа, на підставі якого вноситься готівка, підписи уповноважених на це осіб (касира підприємства або особи, що здійснює його функції і головного бухгалтера підприємства).

Посилання представника позивача, адвоката Левикіна В.Є., на прибуткові касові ордери, як на письмові докази сплати послуг за договорами пpo надання правової допомоги, суд не бере до уваги, оскільки зазначені документи не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених законодавством.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.02.2019 по справі № 335/8855/15-ц.

Відтак, зі сторони позивача не було надано жодного належного доказу, який би свідчив про отримання гонорару у заявленому розмірі, а саме: квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, посвідчення про відрядження тощо.

Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як передбачено частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Окрім того, представником позивача не подано в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідну заяву, в котрій він просив при ухваленні судового рішення по суті та вирішення питання про розподіл судових витрат врахувати бажання позивача надати суду докази витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у даній справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

Так, статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що відшкодування судових витрат передбачає встановлення їх реальності, необхідності та розумності їх розміру.

У справі «Георгуліс та інші проти Греції» (Georgoulis and others v. Grece) Європейський суд з прав людини, пославшись на наведену вище справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що згідно з його практикою, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру. Суд відзначив, що у цій справі на обґрунтування вимоги про відшкодування судових витрат не було надано підтверджуючих документів, які дозволили б йому точно розрахувати ці витрати.

Представником позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження ціноутворення гонорару адвоката, а саме таких як на приклад: щорічні внески, податки, семінари, зарплатню помічників, бухгалтера, водія, оренди офісу, комунальних витрат, бензину на проїзд, поштових відправлень, телефонного зв`язку, Інтернет - зв`язку, реклами, обслуговування сайту, витрат на хостінг та домен, забезпечення канцтоварами, обслуговування та ремонту оргтехніки тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішенні у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України відшкодування витрат на професійну правничу допомогу це право, а не обов`язок суду, тобто є судовою дискрецією.

Разом з тим, судом також враховано, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача недоплаченої суми судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки з 1 січня 2023 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 2684 грн, то максимальний розмір судового збору при подачі позовної заяви про поділ майна складає 8052 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що при ухвалені рішення по даній цивільній справі судом вже була вирішено питання розподілу судового збору.

Враховуючи встановлені судом обставини, вищевикладені норми права, правові висновки Верховного Суду та практику ЄСПЛ, суд приходить до обґрунтованого висновку, що підстави для стягнення з відповідача суми судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу відсутні, так як розмір витрат на професійну правничу допомогу є не доведеним, необґрунтованим та явно завищеним та є не співмірним з наданими послугами адвокатом позивачу, оскільки дану цивільну справу не можна віднести до категорії складних, а тому в задоволенні заяви представника позивача адвоката Левикіна В.Є. про ухвалення додаткового рішення має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 247, 259-260, 270 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 19.09.2023.

Суддя К.С. Маштак