ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 вересня 2023 року

м.Харків

справа № 638/5980/22

провадження № 22-ц/818/1693/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс», Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго»,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс», Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2023 року, постановлене суддею Яковлевою В.М., -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс», Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 63 026 гривень. В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Страхова компанія «Інго» на користь держави судовий збір у розмірі 977,30 гривень.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позивач із заявою на виплату страхового відшкодування до Відповідача не звертався, документів передбачених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховику не надав. Також, позивачем в силу приписів ч.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не наданодокументів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть) та не надано доказів підтвердження витрат (оплату послуг) згідно договору - замовлення на організацію та проведення поховання від 06.07.2021 року у розмірі 20 026,00 гривень. Позивачем не надано жодного документу закладів охорони здоров`я на підтвердження необхідності придбання медичних препаратів, як того вимагає ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що свідчить про необґрунтованість вимог в частині понесених витрат на лікування ОСОБА_2 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем на придбання лікарських засобів та на поховання сина, які пред`явлені до належного відповідача - страховика, є обґрунтованими, оскільки є повністю доведеними зазначеними вище доказами. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково на суму 63 026 гривень 00 копійок.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 29 червня 2021 року в районі перехрестя вул. Отака Яроша та пр-та Науки в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та мотоцикла під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер, що підтверджується копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 07 липня 2021 року.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 частини першої, п. 2 частини третьої статті 76 КК України покладено на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, що підтверджується наданими суду на виконання ухвали суду для огляду матеріалами справи № 638/17009/21.

Позивач є батьком ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи № 638/17009/21 цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_1 не пред`являвся.

В процесі проходження лікування наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді значних тілесних ушкоджень позивачем було понесено витрати на придбання медичних засобів та медичних препаратів, які були необхідні для лікування його сина - ОСОБА_2 на загальну суму 43 000,00 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями чеків (а. с. 5-13).

Окрім цього, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивачем було понесено витрати на його поховання в загальному розмірі 21 000,00 грн, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання (а. с. 18).

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 в момент ДТП, був застрахований АТ «СК «Інго» згідно поліса № 201476767 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 29 червня 2021 року, в районі перехрестя вул. Отака Яроша та пр-та Науки в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП), внаслідок якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На стадії досудового розслідування цивільний позов позивачем не пред`являвся, а відтак ОСОБА_1 набуває прав та обов`язків цивільного позивача у відповідності до частини другої статті 61 КПК України з моменту подання позовної заяви до суду. В процесі проходження лікування від наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді значних тілесних ушкоджень, позивачем було понесено витрати на придбання медичних засобів та медичних препаратів, які були необхідні для лікування ОСОБА_2 на загальну суму 43 000,00 грн. Окрім цього, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивачем було понесено витрати на його поховання в загальному розмірі 21 000,00 грн. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , був застрахований АТ «СК «Інго» згідно поліса № 201476767. Законодавцем передбачено дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Разом із тим, інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням безпосередньо до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. У межах кримінального провадження за статтею 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Зазначає, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення зі страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого статтею 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Вказує, що згідно з п. 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивач зазначає, що автомобіль «Renault Logan», ДНЗ НОМЕР_2 , як джерело підвищеної небезпеки, яким завдано шкоду позивачу, на час ДТП відповідно до страхового полісу № 201476767 належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс». Вважає, що саме власник транспортного засобу в силу статті 1187 ЦК України має відшкодовувати позивачу матеріальну шкоду. Тобто, суб`єктами, у яких перед позивачем виникає обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, на думку позивача, в даному випадку є страхова компанія та власник транспортного засобу. Просить стягнути з АТ «СК «Інго» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс» солідарно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 43000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням (придбанням лікарських засобів) та 21000,00 грн - в рахунок витрат на поховання, а всього 64 000 (шістдесят чотири тисячі) грн 00 коп.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Дана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Що стосується посилання АТ «СК «Інго»про те, що позивач в порядку статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової компанії не звертався, судова колегія виходить з наступного.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України. Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо - транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме визначений строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено лише досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується трирічним строком за шкоду, заподіяну здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія не приймає доводи представника АТ СК «Інго» про відсутність підстав про стягнення завданої шкоди, оскільки потерпілий не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, та зазначає наступне.

З системного аналізу статтей 36 та вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування, незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах встановленого строку.

Отже є неправильним застосування норми матеріального права та відмови у позові про стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що особа не звернулась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку потерпілого звернутися попередньо до страховика, а незвернення до страховика не позбавляє права позивача звернутися до суду для стягнення страхового відшкодування.

Аналогічні висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18), від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к, від 24 квітня 2019 року у справі № 643/19957/15-ц (провадження № 61-9436св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

Судовим розглядом встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 29 червня 2021 року, а позов до суду про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю або життю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, подано в жовтні 2022 року, тобто в межах установленого законом трирічного строку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З копії полісу № 201476767 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вбачається, що цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу застрахованого в АТ «СК «Інго» (страховик).

Строк дії договору з 11 жовтня 2020 року по 10 жовтня 2021 року. Отже, на момент вчинення ДТП - 29 червня 2021 року, поліс був чинним. Страхова сума (ліміт страхового відшкодування) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 (двісті шістдесят тисяч) грн 00 коп.

Факт того, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким на момент вчинення ДТП керував ОСОБА_3 , була застрахована у АТ «СК «Інго», згідно полісу № 201476767, сторонами, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, не заперечувався.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджуєтеся матеріалами справи, доказами фактично понесених витрат на медичні препарати, які були понесені безпосередньо після ДТП є копії фіскальних чеків на такі суми: 122,90 грн + 306,34 грн + 99,70 грн + 290,10 грн + 408,00 грн + 3936,11 грн + 931,30 грн + 2201,10 грн + 161,60 грн + 569,39 грн + 898,05 грн + 3813,50 грн + 2484,00 грн + 3975, 87 грн + 5103,20 грн + 4796,70 грн + 5401,56 грн + 1275,20 грн + 2766,40 грн + 9658,80 грн + 9658,80 грн, тобто на загальну суму 58 858, 62 грн.

Зазначені медичні препарати були придбані в період знаходження ОСОБА_2 у лікарні після ДТП. Підстав вважати, що вони були використані іншими хворими, колегія суддів не вбачає.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, в межах заявлених позовних вимог. Тобто з АТ «СК «Інго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 43 000, 00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача при поданні позовної заяви.

Відповідно до п.22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Статтею 27.4. Закону № 1961-ІV встановлено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Вищенаведена стаття Закону не вимагає надання страховику документів, що підтверджують родинний зв`язок між загиблим у ДТП та особою, яка понесла витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до п. 27.5. статті 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

За змістом статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на у місячному розмірі з 1 січня становить 6000 гривень.

Позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на поховання померлого сина ОСОБА_2 , що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 06 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 , предметом укладення якого є організація та проведення поховання померлого, облаштування місця поховання. Зазначено, що вартість послуг становить 20026, 00 грн, кошти отримано готівкою, в якому наявний перелік наданих послуг та придбання товарів, для комплексу заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Доводи АТ СК «Інго» про те, що позивачем не надано свідоцтва про смерть судова колегія відхиляє, з огляду на те, що позивачем надано суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 07 липня 2021 року, оригінал якого оглянуто судом першої інстанції у судовому засіданні.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням досліджених по справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем на придбання лікарських засобів та на поховання сина, які пред`явлені до належного відповідача - страховика, є обґрунтованими, оскільки є повністю доведеними зазначеними вище доказами, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог частково на суму 63 026 гривень 00 копійок.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова