18.09.2023 Справа № 363/918/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судових засідань Крикун Ю,М., позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Сабєтова Д.В., представника відповідача адвоката Радкевича С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Сабєтова Д.В. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 липня 2022 року о 09 год. 35 хв. в смт. Димер по вул. Соборна 79, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Fiat державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540 державний номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач своїми діями порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав матеріальної шкоди у вигляді механічного пошкодження належного йому на праві власності транспортного засобу, а також моральної шкоди. Зазначив, що станом на день подання позовної заяви матеріальна шкода позивачу відшкодована в повному обсязі Моторно (транспортним) страховим бюро України. Крім того, представник позивача зазначив, що позивачу у результаті ДТП спричинена моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, викликаних страхом та переживаннями за власне життя та за життя його малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2016 року народження в момент ДТП. Також болем, дискомфортом та незручностями внаслідок отриманих травм та їх лікування, відчуттям безпорадності, що пов`язано у потребі сторонньої допомоги та завдання клопоту іншим, втратою психологічної впевненості та рівноваги через порушення сталого побуту та життєвих зв`язків. Позивач відчуває постійну напругу та тривогу у зв`язку з виниклою ситуацією та необхідністю стягнення завданої відповідачем шкоди саме шляхом судового розгляду, оскільки останній з моменту дорожньо-транспортної пригоди не відшкодував жодних збитків, спричинених внаслідок його протиправних дій. Незважаючи на час, який минув з моменту аварії, позивач досі не може нормально спати, оскільки переживає за свою малолітню доньку, у якої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди порушився психоемоційний стан. Стан здоров`я дитини для позивача є найголовнішою цінністю, а тому він і наразі зазнає моральних страждань, оскільки відновлення психоемоційного стану його дитини займає дуже багато часу та потребує постійного спілкування з лікарями психологами, що також впливає на стан дитини. Окрім зазначеного, позивач зазнав моральних страждань у зв`язку із значним пошкодженням його автомобіля, та у зв`язку із необхідністю його відновлення, втрати часу та ресурсів на це, оскільки належний йому транспортний засіб був для нього джерелом доходу, за рахунок цього він утримував свою родину. Втрата транспортного засобу, значно відобразилась на матеріальному стані родини, тому позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом та просив стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу в загальній сумі 18 481,00 грн.

Ухвалою судді від 21 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.05.2023 року відповідач скерував суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ДТП сталось не з вини відповідача, а у зв`язку з поганим самопочуттям водія. Емоційний та психологічний стан дитини може погіршитись у зв`язку з іншими не пов`язаними з ДТП чинниками. Зокрема, дитина перебуває у такому віці, коли формується її нервова система, емоційний стан є нестабільним, оскільки відбувається процес формування. Тому він не погоджуюсь з тим, що ДТП є причиною депресії, моральних та душевних страждань у тій мірі в якій зазначає позивач. Також зазначив, що жодних досудових вимог йому не надходило, проте саме на позивача покладається обов`язок надати докази досудового врегулювання спору. Проте позивач неодноразово зазначав, що хоче, щоб відповідач придбав йому новий автомобіль. Тому немає сумнівів в тому, що під сумою моральної шкоди позивач передбачає купівлю нового транспортного засобу, але ж матеріальні збитки йому відшкодовані і вони зовсім не співрозмірні з вартістю нового авто. Вважає, що розмір моральної шкоди визначеної позивачем, є необґрунтованим, не відповідає засадам розумності та справедливості, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позові. Також позивач зазначив, що під час аварії в машині знаходилась його донька ОСОБА_3 , однак батьком доньки він у свідоцтві про народження не записаний. Відомості про батька записано зі слів матері, батьківство він не встановлював. Матеріальна шкода йому відшкодована в повному обсязі Моторно (транспортним) страховим бюро України у розмірі 68 000 грн.

Представник відповідачав судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2022 року о 09 год. 35 хв. в смт. Димер по вул. Соборна 79, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Fiat днз. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540 державний номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 07.09.2022 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП (а.с. 14, 15).

Власником автомобіля ВАЗ 211540 державний номерний знак НОМЕР_2 є позивач, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 23).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля позивача ВАЗ 211540 державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ «Оберіг», про що свідчить поліс № АР/2301341 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно полісу (а.с. 24).

Як зазначив позивач та не заперечувалось представником відповідача, матеріальна шкода позивачу відшкодована в повному обсязі Моторно (транспортним) страховим бюро України у розмірі 68 000 грн.

З довідки виданої КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» ВМР від 30.07.2022 року № 2005 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до травмпункту КНП «ВЦРЛ» 30.07.2022 року та встановлено діагноз: перелом п`ятого шийного хребця.

Як вказує представник позивача у позовній заяві в результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних страхом та переживаннями за власне життя та за життя його малолітньої доньки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_4 , а батьком записано ОСОБА_5 ,як вбачається з свідоцтва про народження.

З долученої до матеріалів справи довідки № 45 від 23.09.2022 року, виданої Катюжанською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, вбачається, що після ДТП 29.07.2022 року ОСОБА_3 просипається вночі, кричить, знервована, з`явився енурез.

Згідно копії протоколу психоконсультативного дослідження від 25.10.2022 року, виданого ТОВ «Медичним центром «Добробут поліклініка» вбачається, що дитині ОСОБА_3 встановлено клінічний діагноз: тривожність, порушення сну.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому правова позиція про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка в частині моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я охоплюється страховим відшкодуванням згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV, до ОСОБА_2 , у задоволені позову в цій частині слід відмовити, оскільки ОСОБА_2 не є належним відповідачем за зазначеними позовними вимогами, а визначення кола відповідачів є правом позивача.

Щодо вимог позивача, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) суд зазначає наступне.

Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що зазнав моральних страждань у зв`язку із значним пошкодженням його автомобіля, та у зв`язку із необхідністю його відновлення, втрати часу та ресурсів на це, оскільки належний йому транспортний засіб був для нього джерелом доходу, за рахунок цього він утримував свою родину. Втрата транспортного засобу, значно відобразилась на матеріальному стані родини. Відчуває постійну напругу та тривогу у зв`язку з виниклою ситуацією та необхідністю стягнення завданої відповідачем шкоди саме шляхом судового розгляду, оскільки останній з моменту дорожньо - транспортної пригоди не відшкодував жодних збитків, спричинених внаслідок його протиправних дій.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна, як безумовні і, враховує ступінь їх глибини.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивач не довів наявність такої шкоди.

Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Окрім того, позивач обґрунтовуючи завдану йому моральну шкоду посилається на душевні страждання викликані страхом та переживаннями за власне життя та за життя його малолітньої доньки ОСОБА_3 , завдану останній моральну шкоду. В той же час, як вбачається зі свідоцтва про народження батьком дитини зі слів матері зазначено ОСОБА_5 , що свідчить про те, що позивач не є її законним представником. Однак при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує ці обставини в частині душевних страждань позивача, який вважає себе батьком дитини ОСОБА_3 та виконує обов`язки батька щодо останньої, щодо погіршення її стану здоров`я внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

При цьому, суд зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Так, моральна шкода у розмірі 100 000,00 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтована та не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 107,36 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 10 000,0 грн.) * 1 073,60 грн. (сума сплаченого судового збору) / 100 000,00 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 107,36 грн.

Вирішуючи питання щодо, стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, визначено статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 3) за наявності документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи стороною позивача, не надано доказів, що підтверджують обсяг, опис, та вартість наданих послуг і виконаних робіт адвокатом, заява про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду стороною позивача заявлена не була, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо транспортної пригоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 107 (сто сім) гривень 36 копійок.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.А. Свєтушкіна