№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9052/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Матійчук Г.О., у справі №757/22437/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Української військово-медичної академії про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначав, що між ним та Українською військово-медичною академією було укладено контракт на строк із 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року, за умовами якого його було призначено на посаду доцента кафедри військової загальної практики - сімейної медицини факультету підготовки військових лікарів Української військово-медичної академії. 31 липня 2022 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку контракту. Зазначав, що згідно п. 6.2.1 вказаного контракту підставою розірвання контракту є закінчення терміну його дії. Разом з тим, вказаним пунктом визначено, що начальник Академії і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за 2 місяці визначитись у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий. А якщо сторони не виконають покладеного на них контрактом такого обов`язку, він продовжується на новий термін. Сторони не виконали покладеного контрактом на них обов`язку - ніхто взагалі не повідомляв один одного про те, що контракт припиняє дію, а тому вважає, що контракт продовжений на новий термін без будь-яких додаткових умов. Вважав, що його звільнення є таким, що порушує його право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, і право захисту від незаконного звільнення в особливий період, гарантовані ст. 43 Конституції України. З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним та скасувати наказ Української військово-медичної академії про його звільнення, зобов`язати Українську військово-медичну академію поновити його із 01 серпня 2022 року на займаній згідно укладеного контракту посаді, зберегти за ним місце роботи і середній заробіток на особливий період (час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій), виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, визнати недійсним та скасувати наказ Української військово-медичної академії від 27 липня 2022 року № 160 про його звільнення, зобов`язати відповідача поновити його із 01 серпня 2022 року на займаній згідно укладеного контракту посаді, зобов`язати відповідача зберегти за ним місце роботи і середній заробіток на новий термін згідно укладеного контракту з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року та зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що положеннями п. 6.2.1 укладеного між сторонами контракту передбачено обов`язок сторін попереджати один одного не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту, зокрема про його припинення. Невиконання вказаного обов`язку передбачає продовження контракту на новий термін. Відповідач повідомив його про припинення контракту лише 29 липня 2022 року, тобто з пропуском встановленого п. 6.2.1 контракту терміну, а відтак його звільнення є незаконним. Враховані судом першої інстанції висновки Верховного Суду були прийняті у справах за інших обставин, відмінних від даної справи.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між Українською військово-медичною академією та ОСОБА_1 було укладено контракт з науково-педагогічним працівником, яким призначено ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри військової загальної практики - сімейної медицини факультету підготовки військових лікарів Української військово-медичної академії на строк з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року (а.с. 4-5).

Відповідно до п. 6.2.1 вказаного контракту підставою для розірвання контракту є закінчення терміну його дії. При цьому начальник Академії і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняє дії, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може «переходити» в договір на невизначений термін відповідно до пункту 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України, коли кожна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на новий термін.

Наказом начальника Української військово-медичної академії від 27 липня 2022 року № 160 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 31 липня 2022 року (а.с. 65).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що звільнення позивача із займаної посади було проведено з дотриманням вимог контракту та порядку, передбаченого положеннями чинного законодавства України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. Судом неправильно застосовано норми матеріального права та надано неправильну оцінку умовам ухваленого сторонами контракту.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як вбачається з матеріалів справи,між Українською військово-медичною академією та ОСОБА_1 було укладено контракт з науково-педагогічним працівником, яким призначено ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри військової загальної практики - сімейної медицини факультету підготовки військових лікарів Української військово-медичної академії на строк з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року (а.с. 4-5).

Відповідно до п. 6.2.1 вказаного контракту підставою для розірвання контракту є закінчення терміну його дії. При цьому начальник Академії і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняє дії, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може «переходити» в договір на невизначений термін відповідно до пункту 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України, коли кожна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на новий термін.

Наказом начальника Української військово-медичної академії від 27 липня 2022 року № 160 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 31 липня 2022 року (а.с. 65).

Разом з тим, Українською військово-медичною академією не було повідомлено ОСОБА_1 про припинення дії укладеного з ним контракту за два місяці до закінчення строку його дії, як це прямо передбачено умовами п. 6.2.1 контракту з науково-педагогічним працівником. Відтак, враховуючи положення контракту, він був продовжений на новий термін.

Вказана обставина не спростована Українською військово-медичною академією ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про дотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України є помилковим.

Враховуючи, що сторони, відповідно до пункту 6.2.1 контракту, не пізніше як за два місяці до його закінчення, тобто до 31 травня 2022 року не заявляли про припинення дії контракту, колегія суддів приходить до висновку, що він продовжувався на новий річний термін з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року, в зв`язку з чим, ОСОБА_1 підлягав би поновленню на роботі на вказаний річний термін дії контракту, з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до положень ч. 3 ст. 235 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що новий термін дії контракту, на який мав бути поновлений ОСОБА_1 , закінчився 31 липня 2023 року.

Відтак, за наслідками розгляду даного спору, наказ начальника Української військово-медичної академії від 27 липня 2022 року № 160 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади підлягає визнанню незаконним як такий, що винесений з порушенням вимог контракту, укладеного між Українською військово-медичною академією та ОСОБА_1 , з виплатою останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день закінчення строку дії контракту а, саме по 31 липня 2023 року.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку у випадку необхідності визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Української військово-медичної академії про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2022 року за два місяці, що передували місяцю, в якому його було звільнено, за травень 2022 року нараховано 21 055,01 грн., за червень 2022 року - 24 185,99 грн. заробітної плати. Кількість робочих днів за вказаний період склала 44 дні. Відповідно, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 1 082,21 грн.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про те, що контракт, укладений між Українською військово-медичною академією та ОСОБА_1 , вважався таким, що продовжився на новий річний термін, тобто з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року, з Української військово-медичної академії на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року. Кількість робочих днів за вказаний період склала 260 днів. Отже, з Української військово-медичної академії на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року в сумі 267 334,60 грн. (260 днів х 1 082,21 грн. за день) з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Водночас колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача зберегти за ОСОБА_1 місце роботи та середній заробіток, як такі, що не відповідають чинному законодавству.

Таким чином, рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Української військово-медичної академії в дохід держави підлягає стягненню 2 673,35 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Української військово-медичної академії № 160 від 27 липня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з 31 липня 2022 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Стягнути з Української військово-медичної академії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 267 334,60 грн. з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Української військово-медичної академії в дохід держави 2 673,35 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді