Номер провадження: 22-ц/813/6649/23
Справа № 562/1085/22
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

учасники справи:

позивач Здолбунівська міська рада Рівненської області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року, ухвалене судом у складі суді Панасенка Є.М. у смт Овідіополь,

за позовною заявою Здолбунівської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року Здолбунівська міська рада Рівненської області звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, в обґрунтування якої зазначила, що за результатами проведеної Здолбунівським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області документальної планової перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування виявлено порушення, а саме по листках непрацездатності неправомірно надано допомогу на загальну суму 19184,70 грн. Вказані листки непрацездатності в ході проведення перевірки були відсутні, до правонаступника Здолбунівської міської ради передані не були. Вказані порушення зафіксовані актом документальної перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування від 29.09.2021 року № 44, за результатами якої прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду від 30.09.2021 року № 183.

Вказані порушення по листках непрацездатності працівників Богдашівської сільської ради, а саме їх відсутності в ході проведення перевірки, відсутності рішення уповноваженого із соціального страхування про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі, призвело до неправомірно наданої допомоги в розмірі 19184,7 грн із застосуванням штрафу за порушення порядку використання страхових коштів Фонду в сумі 9592,35 грн, нарахування та виплата неправомірно наданої допомоги по даним листкам проводилася в період перебування відповідача на посаді головного бухгалтера Богдашівської сільської ради.

Позивач також зазначає, що 07.06.2021 року припинено юридичну особу Богдашівську сільську раду, правонаступником майна прав та обов`язків якої, в тому числі всіх боргових зобов`язань Богдашівської сільської ради є Здолбунівська міська рада.

У зв`язку з реорганізацією Богдашівської сільської ради передано правонаступнику Здолбунівській міській раді документи, що нагромадилися під час діяльності Богдашівської сільської ради станом на 31.12.2020 року, що засвідчено актом приймання передачі таких документів від 04.01.2021 року та затвердженого рішенням Здолбунівської міської ради від 22.01.2021 року № 78. Вказаним актом не передано листи непрацездатності, що стали підставою для застосування штрафних санкцій до Здолбунівської міської ради в зв`язку з їх відсутністю в ході проведення перевірки правильності використання страхувальниками страхових коштів Фонду соціального страхування України за період з 01.10.2016 року по 30.06.2021 року та реорганізованих сільських рад, правонаступником яких є міська рада. Відсутні також і документи, які б свідчили про передачу таких документів до архіву або знищення у зв`язку із закінченням строку зберігання у встановленому законодавством порядку. Саме відповідач як представник Богдашівської сільської ради безпосередньо здійснювала передачу документів сільської ради її правонаступнику.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Здолбунівської міської ради Рівненської області матеріальну шкоду у розмірі 28777,05 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 15 травня 2023 року позовну заяву Здолбунівської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнив частково. Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з доведеності факту спричинення ОСОБА_1 матеріальної шкоди позивачу, оскільки протягом спірного періоду, остання перебувала на посаді головного бухгалтера Богдашівської сільської ради та безпосередньо відповідала за нарахування лікарняних та збереження листків непрацездатності.

Також суд першї інстанції зазначив, що з ОСОБА_1 не було укладено письмовий договір про взяття нею повної матеріальної відповідальності, а також відповідно до законодавства на неї не було покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, посадова інструкція головного бухгалтера Богдашівською сільської ради, правонаступником якої є Здолбунівська міська рада, яку обіймала відповідач не передбачає покладення на неї повної матеріальної відповідальності, тому вважав, що з останньої на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі її середнього місячного заробітку, що відповідає положенням ст.132 КЗпП України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,зазначає, що акт документальної перевірки № 44 містить логічні помилки. Також не надано доказів оскарження вказаного акта перевірки та його результатів у судовому порядку. Зазначений акт містить відомості про те, що за наслідками перевірки протокол про адміністративне правопорушення не складався, у зв`язку з відсутністю посадових осіб, тому ним вину ОСОБА_1 не встановлено.

Скаржником вказано про те, що згідно п. 26 додатку 1 до акта приймання передачі документів станом на 31.12.2020 року зазначено про передачу звітів про перерахунок грошових коштів на державне та недержавне соціальне страхування за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки. У зв`язку з тим, що відповідач не є працівником Здолбунівської міської ради Рівненської області, тому не має можливості підтвердити наявність вказаних документів. Також судом не встановлено чи направлялись під час перевірки запити до ОСОБА_1 щодо надання пояснень, запити до лікарень щодо видачі листків непрацездатності.

Вважає, що актом перевірки не встановлено причетність ОСОБА_1 , як співробітника Богдашівської сільської ради, до зобов`язань Здолбунівської міської ради.

Зауважує, що до її посадових обов`язків не входило зберігання листків непрацездатності, а посадова інструкція надана позивачем датована 25.12.2015 року. Крім того, при звільненні нею передано всі документи, обов`язок зберігання таких документів покладено на Здолбунівську міську раду, зауважила, що листки непрацездатності зберігаються 3 роки.

Вважає, що відсутні всі обов`язкові умови для застосування до неї міри відповідальності у вигляді майнової шкоди.

Крім того, вважає, що підлягають застосуванню положення ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку ЦПК України, також порушено вимоги ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних».

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.06.2023 року позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційна скарга отримана Здолбунівською міською радою Рівненської області 18.07.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Зазначає, що відповідач не забезпечила належне зберігання листків непрацездатності, передачу їх до архіву чи знищення. Докази надані позивачем не містять конфіденційну інформацію. Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження скаржник отримав 11.07.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження представник скаржника отримав 30.06.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 28777,05 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 * 100 = 2684000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спричинення ОСОБА_1 матеріальної шкоди позивачу, протягом строку перебування на посаді головного бухгалтера Богдашівської сільської ради. До обов`язків відповідача належало нарахування лікарняних та збереження листків непрацездатності. Разом з тим, оскільки договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем не укладено, вважав що стягненню підлягає шкода у розмірі середньомісячного заробітку.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Апеляційний суд вважає, доводи апеляційної скарги в частині необхідності застосування до спірних правовідносин положень КАС України, такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з позовом Здолбунівська міська рада Рівненської області просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Здолбунівської міської ради Рівненської області матеріальну шкоду у розмірі 28777,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач працювала на посаді бухгалтера Богдашівської сільської ради та внаслідок недотримання вимог законодавства та положень посадової інструкції здійснила нарахування по листках непрацездатності на загальну суму 19184,70 грн, разом з тим, за результатами перевірки Здолбунівським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області встановлено порушення неправомірне нарахування коштів за вказаними листками непрацездатності.

Позивач посилається на порушення відповідачем своїх посадових обов`язків, визначених законодавством України та посадовою інструкцією.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом другим частиною першою статті 19 КАС України (у редакції на час звернення з цим позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Визначення посадової особи місцевого самоврядування міститься у статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» це особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посадами в органах місцевого самоврядування відповідно до статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

В силу частини першої статті 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад.

Згідно статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають присягу.

Як вбачається із копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 прийнята на посаду бухгалтера Богдашівської сільської ради. 26.02.1998 року переведена посаду головного бухгалтера. 01.04.2001 року переведена на посаду головного спеціаліста - головного бухгалтера сільської ради з присвоєнням 14 рангу державного службовця 7 категорії. Прийнято присягу державного службовця відповідно до закону України «Про державну службу». 30.12.2004 року присвоєно 13 ранг державного службовця. 24.03.2006 року переведено на посаду головного бухгалтера Богдашівської сільської ради.

12.04.2021 року ОСОБА_1 звільнена з посади головного бухгалтера Богдашівської сільської ради, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач у період з 2006 року обіймала посаду державного головного бухгалтера Богдашівської сільської ради, їй присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування, отже відповідач є посадовою особою органу місцевого самоврядування і його діяльність є публічною службою в розумінні пункту 17 частин першої статті 4 КАС України.

З огляду на зазначені положення законодавства позов Здолбунівської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди заявлено у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 публічної служби, а саме у період з 14.04.2014 року по 16.09.2015 року під час виконання посадових обов`язків та перебування на публічній службі, і такий спір відповідно до вимог пункту другого частини першої статті 19 КАС України віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційний суд зазначає, що під час розгляду вказаної справи, судом першої інстанції надавалась оцінка правомірності дій ОСОБА_1 у період проходження нею публічної служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 зазначила, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Колегія суддів також вважає, що незважаючи на те, що цей спір виник між сторонами після звільнення відповідача з посади головного бухгалтера Богдашівської сільської ради, правонаступником якої є Здолбунівська міська рада Рівненської області, однак стосується відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, тому має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Схожий висновок викладений й у постановах Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі № 132/1414/22, від 24 червня 2022 року у справі № 640/21107/19 (адміністративне провадження № К/9901/28637/21), від 12 січня 2021 року у справі № 757/44631/19-ц, а також в ухвалі Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі №133/1853/22 (провадження №11164св22).

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі незважаючи на те, що відповідач з квітня 2021 року звільнена з державної служби, є адміністративно-правовими, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини, у достатній мірі не врахував вимоги закону під час розгляду справи по суті та помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Щодо суті апеляційної скарги

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (ч. 4 ст. 377 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року слід скасувати та провадження у справі за позовом Здолбунівської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, закрити.

Роз`яснити Здолбунівській міській раді Рівненської області право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 367, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. 377, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Здолбунівської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди закрити.

Повідомити Здолбунівській міській раді Рівненської області, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів та вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький