Справа № 509/2606/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Дальницька сільська рада Одеського району Одеської області, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2023 року, представник заявника за довіреністю, ОСОБА_3 , звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із зазначеною вище заявою, в якій просила суд встановити юридичний факт, що є єдиними особами, які постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини, тобто по день її смерті, є її син - ОСОБА_1 , та співмешканець ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла мати заявника, ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 , має право на спадщину за законом, як син померлої, іншим спадкоємцем є його рідний брат, ОСОБА_2 , який у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, так як з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, на момент смерті зі спадкодавцем постійно не проживав.

У зв`язку з тим, що мати заявника, була людиною вже похилого віку, часто хворіла та потребувала постійного стороннього догляду, він був вимушений в середині 2006 року, оселитися з нею, з метою догляду. З того часу і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони постійно проживали разом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, він вважав, що спадщину прийняв, у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, бо постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але звернувшись до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., для оформлення своїх спадкових прав, отримав лише роз`яснення ,в якому зазначено, що його заява щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , надійшла після спливу 6-ти місячного строку, встановленого ст. 1273 ЦК України, в зв`язку з чим в неї не має законних підстав, завести спадкову справу, а для того щоб оформити право на спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, рекомендували йому, в судовому порядку, встановити факт постійного проживання з матір`ю на час відкриття спадщини та надати до нотаріальної контори відповідне рішення суду так, як згідно його паспортних даних, він зареєстрований за іншою адресою місця проживання.

Представник заявника за довіреністю - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином під особисту розписку, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій заяву підтримала у повному обсязі та на підставі ч. 4 ст. 223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи - Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, за останнім відомим місцем проживання.

Ознайомившись з заявою, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, у силу вимог ст. ст.2,4,12,76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла мати заявника, ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації смертей, Роксоланівською сільською радою Овідіопольського району Одеської області, зроблено відповідний актовий запис за № 25, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Роксоланівською сільською радою від 27.07.2009 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 має право на спадщину за законом, як син померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого Глуховським ЗАГС Сумської області від 29.01.1963 року, іншим спадкоємцем є його рідний брат, ОСОБА_2 , який у встановленому законом порядку спадщину не прийняв так, як з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, на момент смерті зі спадкодавцем постійно не проживав.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У зв`язку з тим, що мати ОСОБА_1 , була людиною вже похилого віку, часто хворіла та потребувала постійного стороннього догляду, він був вимушений в середині 2006 року, оселитися з нею, з метою догляду. З того часу і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони постійно проживали разом, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, наданою Дальницькою сільською радою Одеського району Одеської області від 26.04.2023 року за № 140 та актом обстеження житлових умов, складеного 28.04.2023 року на підставі обстеження, проведеного депутатом Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області - Ткач Людмилою Олександрівною у присутності свідків сусідів, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Також за вищевказаною адресою постійно проживав співмешканець померлої, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Згідно вищевказаних доказів, інший спадкоємець за законом, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча і був зареєстрований на момент смерті разом зі спадкодавцем, але з 1989 року в с. Роксолани не проживає, місцезнаходження його не відомо, у зв`язку з чим, у розумінні ст. 1268 ЦК України, спадщину не прийняв.

Таким чином, саме заявник прийняв спадщину, бо постійно проживав разом із матір`ю на час відкриття спадщини, але звернувшись до приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, Куркан Н.Ф., для оформлення своїх спадкових прав, отримав лише лист - роз`яснення, в якому зазначено, що його заява щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, надійшла після спливу 6-ти місячного строку, встановленого ст. 1273 ЦК України, у зв`язку з чим в неї не має законних підстав, завести спадкову справу, а для того щоб оформити право на спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, йому рекомендували, в судовому порядку, встановити факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та надати до нотаріальної контори відповідне рішення суду,так як згідно його паспортних даних, він зареєстрований за іншою адресою місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Також згідно пункту 24 вищевказаної постанови, при розгляді справ про спадкування слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10.05.2023 року за № 72417951, спадкова справа, після смерті ОСОБА_4 , не заводилась.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Так в постанові ВС від 10.01.2019 року у справі № 448/747/17, зазначено, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Отже, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , так як постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини.

Суд вважає, що встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником права на отримання оформлення спадщини.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази, надані заявником та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд робить висновок, що заява представника заявника про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підлягає задоволенню.

Заявник позбавлений можливості в іншому порядку встановити вищезазначений факт, тому суд ухвалює рішення про задоволення заяви.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216-1218,1220,1222 1223, ч.3 ст.1268 ЦК України, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 315, 354 ЦПК України, Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Дальницька сільська рада Одеського району Одеської області, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що єдиними особами, які постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , 1942 року народження, на час відкриття спадщини, тобто по день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , код НОМЕР_3 та співмешканець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: П.Л. Кириченко