РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/428/16-ц Провадження № 2/401/1/23

24 серпня 2023 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю секретаря Рудської В.А.,

сторони справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача, адвокат Шкред А.О.,

представник відповідача, адвокат Кучук А.О.,

представники третіх осіб, адвокати Полетаєва Т.Ю.,

Кириленко Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є Світловодська міська рада Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Процедура (розгляд справи) :

11 лютого 2016 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Філоненко О.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачем визначено ціну позову в розмірі 55 тис. грн.

(а.с.2-4, том №1).

Ухвалою суду від 12 лютого 2016 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано ОСОБА_1 надати документ про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

(а.с.16,17, том №1).

На вимогу суду ОСОБА_1 надала квитанцію від 18 лютого 2016 року про справляння нею судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп.

Ухвалою суду від 26 лютого 2016 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

(а.с.27, том №1).

Ухвалою суду від 31 березня 2016 року задоволено клопотання представника позивача, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, та накладено арешт на земельну ділянку розташовану в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038 з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та на комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., який знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2

(а.с.43,44, том №1).

11 травня 2016 року досуду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

(а.с.51,52, том №1).

22 липня 2016 року позивач, ОСОБА_1 , доповнила позов вимогою до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» про визнання недійсним іпотечного договору від 29 червня 2010 року. У долученій до позовної заяви копії іпотечного договору від 29 червня 2010 року визначено вартість спірного комплексу будівель, яка складала 16 445 531 грн.

(а.с.93-96, том №1).

10 серпня 2016 року відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», подало до суду заперечення на позов, а також заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Дата Майнінг Груп», про поділ майна подружжя.

(а.с.106-108, том №1).

Ухвалою суду від 03 листопада 2016 року задоволено заяву позивача, ОСОБА_1 , позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Дата Майнінг Груп», 3-тя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова С.М., про поділ спільного майна подружжя та визнання іпотечного договору недійсним, в частині визнання іпотечного договору недійсним, залишено без розгляду.

(а.с.35-39, том №2).

Ухвалою суду від 03 листопада 2016 року задоволено заяву позивача, ОСОБА_1 , витребувано від Управління Держгеокадастру у Світловодському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області копію технічної документації: проекту з землеустрою земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га.

(а.с.42-45, том №2).

Ухвалою суду від 03 листопада 2016 року задоволено заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Дата Майнінг Груп», скасовано заходи по забезпеченню позову у вигляді арешту земельної ділянки, розташованої в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га., кадастровий номер: :50:024:0038 та комплексу будівель, загальною площею 1170,3 м?, що знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , встановлені ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року.

(а.с.46-50, том №2).

Ухвалою суду від 05 січня 2017 року задоволено заяву позивача, ОСОБА_1 , повторно витребувано від Управління Держгеокадастру у Світловодському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області копію технічної документації: проекту з землеустрою земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га.

(а.с.78,79, том №2).

25 лютого 2017 року позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 , звернулися до суду зі спільною заявою про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 ; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 . Крім того, сторони вказували на визнання ними того факту, що земельна ділянка є спільно набутою в шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю, після підписання угоди майнові претензії сторін щодо спірного майна вважаються врегульованими та подальше їх відчуження не потребує згоди подружжя. У зв`язку з укладенням мирової угоди позивач відмовляється від своїх позовних вимог, викладених у позовній заяві, а провадження у справі підлягає закриттю.

(а.с.187-189, том №2).

Ухвалою суду від 13 червня 2017 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано, що спірне майно є спільно набутою у шлюбі спільною сумісною власністю. Визнано, що з моменту визнання мирової угоди судом із закриттям провадження у справі сторони визначили наступний порядок поділу спільної сумісної власності:

- В особисту приватну власність Позивача переходить: земельна ділянка площею 600 кв.м. (0,06 га.), що розташована в складі земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,7200 га.; 1/2 частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., який знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 ;

- В особисту приватну власність Відповідача переходить: земельна ділянка площею 600 кв.м. (0,06 га), що розташована в складі земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,7200 га.; 1/2 частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., який знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 . У зв`язку із укладенням мирової угоди Позивач відмовився від своїх позовних вимог, викладених нею у поданій до суду позовній заяві. Провадження в справі закрито.

(а.с.196,201, том №2).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року задоволено апеляційну скаргу третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», ухвалу Світловодського міськрайсуду від 13 червня 2017 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

(а.с.44-50, том №3).

25 грудня 2017 року позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 , звернулися до суду зі спільною заявою про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м., та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 ; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 . Крім того, сторони вказували на визнання ними того факту, що земельна ділянка є спільно набутою в шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю, після підписання угоди майнові претензії сторін щодо спірного майна вважаються врегульованими та подальше їх відчуження не потребує згоди подружжя. У зв`язку з укладенням мирової угоди позивач відмовляється від своїх позовних вимог, викладених у позовній заяві, а провадження у справі підлягає закриттю.

(а.с.108-110, том №3).

Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2»; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м., та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2». Провадження у справі про поділ майна подружжя закрито.

(а.с.119-120, том №3).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року визнано Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області правонаступником ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залучено Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області як відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

(а.с.193,194, том №4).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєдналося ТОВ «Дата Майнінг Груп», задоволено, ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року скасовано. У задоволенні заяви про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв.м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2»., в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2», -відмовлено.

(а.с.197-202, том №4).

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року залишено без змін.

(а.с.176-181, том №5).

Ухвалами суддів Світловодського міськрайонного суду від 08 грудня 2021 року та від 28 січня 2022 року задоволено заяви про самовідвід.

(а.с.51, 97, том №6).

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року заяву представника ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, замінено третю особу у справі - Товариство з додатковою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

(а.с.232, том №6).

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без руху, та надано позивачці строк для виправлення недоліків позову, які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали.

(а.с.234-240, том №6).

Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року продовжено розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого визнано Власівська селищна рада, про поділ спільного майна подружжя.

(а.с.20, том №7).

Ухвалою суду від 10 березня 2022 року постановлено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

(а.с. 100,101, том №6).

Призначені у справі підготовчі судові засідання 23 червня 2022 року, 26 липня 2022 року, 06 жовтня 2022 року, 05 квітня 2023 року, відкладалися за клопотаннями представників позивача.

Ухвалою суду від 11 травня 2023 року залучено до участі у справі Світловодську міську раду як правонаступника Власівської селищної ради м.Світловодська, яка була визнана судом правонаступником відповідача у даній справі - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Закрито у справі підготовче провадження, та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є Світловодська міська рада, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

(а.с.58,59, том №7).

Ухвалою суду від 27 червня 2023 року витребувано від Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та відомості про видані на підставі спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину та осіб, які їх отримали.

(а.с.94, том №7).

Аргументи позивача, ОСОБА_1 :

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 , зазначала, що 25 серпня 1989 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За час перебування у шлюбі вона та ОСОБА_2 спільною працею та за спільні кошти набули таке майно: - земельну ділянку, яка знаходиться в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . За усною домовленістю з ОСОБА_2 , було визначено, що вищезазначене нерухоме майно буде документально оформлене на ОСОБА_2 . Після розлучення ОСОБА_2 пообіцяв відшкодувати їй половину вартості вказаного нерухомого майна, проте відмовився виконувати свою обіцянку. Оскільки мирним шляхом поділити майно, через відмову ОСОБА_2 , не було можливим, просила суд задовольнити її позовні вимоги.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої вимоги, з підстав, які викладено у позовній заяві. Пояснила, що за час перебування у шлюбі вона та ОСОБА_2 спільною працею та за спільні кошти набули спірне майно. За їх усною домовленістю було визначено, що вищезазначене нерухоме майно буде документально оформлене на ОСОБА_2 . Після розлучення ОСОБА_2 пообіцяв відшкодувати їй половину вартості вказаного нерухомого майна, проте відмовився виконувати свою обіцянку, тому вона звернулася до суду, та просила суд задовольнити її позовні вимоги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , - адвокат Шкред А.О., просила задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 надала суду копії таких доказів: - паспорта громадянина України та довідки РНОКПП; - рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 листопада 2011 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; - державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано ОСОБА_2 26 жовтня 2009 року з якого видно, що ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 13 листопада 2008 року, договору дарування від 19 грудня 2009 року та рішення сесії Власівської селищної ради від 09 жовтня 2009 року, є власником земельної ділянки площею 0,7200 га., яка розташована всадовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 ; - витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий КП «Кассіопея» 19 травня 2009 року ОСОБА_2 , з якого видно, що ОСОБА_2 на підставі рішення постійнодіючого центрально-регіонального третейського суду при асоціації «Арбітраж» від 23 січня 2009 року у справі №02/156-2009 яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, та визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв.м. на земельній ділянці площею 7200 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ; - ухвалу Світловодського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року якою заяву ОСОБА_1 задоволено, та скасовано рішення від 23 січня 2009 року постійнодіючого центрально-регіонального третейського суду при асоціації «Арбітраж» в складі третейського судді Головатого Сергія Миколайовича, у справі № 02/156-2009, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яким визнано за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 23.04.1997 року, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , і складається з: 1) КПП - літера «А»; 2) Літній будинок - літера «Б»; 3) Літній будинок - літера «Б 1»; 4) Адмін. будівля - літера «В»; 5) літній будинок - літера «Г»; 6) Розважальний комплекс - літера «Д»; 7) Котельня - літера «К»; 8) Каналізація - - літера «К1,К2,К3,К4,К5».

(а.с. 5-11, 97-99, том №1, а.с.113-115, том №3).

Позиція відповідача, ОСОБА_2 :

Відповідач, ОСОБА_2 , заяву про визнання позову ОСОБА_1 або письмові заперечення на позовну заяву до суду не подавав.

У спільних заявах відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 від 21 лютого 2017 року та від 25 грудня 2017 року до суду про визнання та затвердження мирової угоди, ОСОБА_2 зазначав про свою згоду про таке: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м., та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 ; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року визнано Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області правонаступником ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залучено Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області як відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

(а.с.193,194, том№4).

Аргументи відповідача, Світловодська міська рада Кіровоградської області:

Представник відповідача Світловодської міської ради Кіровоградської області в судовому засіданні з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, не погодився. Вважає, що позовна заява подана без належних підстав, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В обгрунтування своїх заперечень представник зазначав, що ухвалами суду від 13 червня 2017 року та від 26 грудня 2017 року було визнано що спірне майно, а саме, земельна ділянка разом з комплексом будівель, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та затверджено мирову угоди, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порядок поділу спірного майна.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року, та постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року вказані ухвали суду від 13 червня 2017 року та від 26 грудня 2017 року були скасовані, та відмовлено в задоволенні заяви про визнання та затвердження мирової угоди.

Вказував, що позивач ОСОБА_1 не надала жодного доказу у підтвердження того, що вона приймала участь у створенні спірного майна.

Зазначав, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 .Так, в матеріалах справи знаходиться рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2008 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 1200 кв. м. для ведення садівництва, а саме, ділянки 5,6 на території садового товариства «Дніпро-2», що в сел. Власівка Світловодського району Кіровоградської області. На підставі зазначеного рішення 16 грудня 2008 року ОСОБА_2 видано Державний акт на земельну ділянку.

Також, в матеріалах справи знаходиться копія Державного акту на земельну ділянку видану ОСОБА_2 розміром 6000 кв.м., яка знаходиться натериторії садового товариства «Дніпро-2». Державний акт виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2019 р. № 6154.

Отже, відповідно до матеріалів справи, а саме копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР № 2039128 власником спірної земельної ділянки розміром 0,7200 га. є ОСОБА_2 , даний правовстановлюючий документ видано на підставі рішення суду №2-2089 від 13 листопада 2008 року та договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2019 року № 6154, рішення сесії Власівської селищної ради від 09 жовтня 2009 року № 570. Вказані вище письмові докази позивачем та представниками позивача не оскаржувались в судовому порядку, а відповідно не скасовані та є чинними на час розгляду даної справи. Крім того, спірний майновий комплекс будівель відповідач ОСОБА_2 набув у приватну власність на підставі рішення суду.

Позивачкою до позовної заяви та до суду не були надані письмові докази: -щодо джерела набуття спірного нерухомого майна - за спільні сумісні кошти; -або щодо спільної праці подружжя; - за які кошти проводилися та оплачувалися будівельні роботи; -крім того не вказані відомості про розмір фактичного внеску позивачкою у створення спірного майна за час перебування у шлюбі до 22 листопада 2011 року.

Також зазначав, що відповідно до Іпотечного договору від 29 червня 2010 року дійсна вартість спірного майна становить 16 445 531 грн. Даний договір теж не оскаржувався позивачем та представниками позивача в судовому порядку, а відповідно не скасований та є чинними на час розгляду даної справи.

Вказував, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18 виклав правову позицію про те, що: «Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя».

Вказуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, надуманими та такими, що суперечать чинному законодавству України, так як у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доводили, що спірне майно є спільним майном подружжя, у судовому засіданні представник відповідача, адвокат Кучук А.О., просив відмовити у позові.

Аргументи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»:

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Зазначив, що між ВАТ «Банк Кіпру», який змінив назву на ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «Монолітбудкомплект» 29 червня 2010 року було укладено кредитний договір №14-299/2010, в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між ВАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, згідно якого останній передав в іпотеку земельну ділянку, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га., кадастровий номер: :50:024:0038, цільове призначення для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази, та Комплекс будівель загальною площею 1170,3 м., що знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 . В подальшому між ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «Дата майнінг груп», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», був укладений договір факторингу №1 від 08 грудня 2014 року, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року, а також укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов якого перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки на забезпечення кредитного договору №14-299/2010 від 29 червня 2010 року. Вважає, що в позові слід відмовити, оскільки земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , набута ОСОБА_2 на підставі договору дарування, а тому не може бути спільною власністю подружжя, а право власності на Комплекс будівель загальною площею 1170,3 кв.м. набуто ОСОБА_2 на підставі рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Арбітраж» від 23 січня 2009 року справа №02/156-2009. Представник третьої особи просив надати належну оцінку документам, на підставі яких у ОСОБА_2 виникло право власності на спірне майно, а також застосувати наслідки спливу позовної давності, строк якої сплив 22 листопада 2014 року, так як позивач ще з 22 листопада 2011 року після розірвання шлюбу з відповідачем мала змогу скористатися своїм правом на поділ майна подружжя.

З вказаних підстав, у судовому засіданні представник третьої особи, адвокат Полєтаєва просила відмовити у позові ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх заперечнь представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», посилався на надані суду копії таких доказів:

- Кредитний договір від 29 червня 2010 року;

- Іпотечний договір від 29 червня 2010 року;

- Договір факторингу 2014 року;

- Договір про передачу прав за іпотечним договором;

- Заяву про застосування наслідків спливу позовної давності;

- Договір дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року;

- Рішення постійно діючого центрально-регіонального третейського суду від 23 січня 2009 року;

- державний акт на право власності на земельну ділянку, який видано ОСОБА_2 26 жовтня 2009 року з якого видно, що ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 13 листопада 2008 року, договору дарування від 19 грудня 2009 року та рішення сесії Власівської селищної ради від 09 жовтня 2009 року, є власником спірної земельної ділянки площею 0,7200 га., яка розташована всадовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 ;

- Рішення Світловодського міськрайонного суду від 13 листопада 2008 року;

- Виконавчий лист суду від 04 лютого 2009 року;

- Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий КП «Кассіопея» від 06 лютого 2009 року ОСОБА_2 з якого видно, що ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 23 січня 2009 року має у приватній власноті комплекс будівель за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , загальною площею 1170,3 кв.м. на земельній ділянці площею 7200 кв.м.;

- Договір дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року;

- Ухвалу Світловодського міськрайсуду від 18 лютого 2016 року.

(а.с.54-77, 106-146, том №1).

Аргументи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 :

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Кириленко Ю.Г., просив суд відмовити ОСОБА_1 у позові.

Зазначав, що відповідно до Протоколу про проведені електронні торги від 04 травня 2020 року № 478324 ДП «СЕТАМ» він був визнаний переможцем торгів на отримання у власність комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., розташованого за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер :50:024:0038 за цією ж адресою. Загальна сума коштів сплачених за вказане майно становить 4 081737 грн. Після цього приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки від 08 травня 2020 року ВП № 61198029. Однак, коли він звернуся до нотаріуса для отримання Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, йому відмовили, оскільки за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, придбане ним майно, знаходиться у спільній частковій власності. У подальшому він дізнався, що ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року у справі №401/428/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя було затверджено мирову угоду відповідно якої, предмет судового спору - земельна ділянка та будівлі, які ним придбані, знаходяться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року задоволено його апеляційну скаргу, вказану ухвалу суду від 26 грудня 2017 року скасовано, та відмовлено в задоволенні заяви про визнання та затвердження мирової угоди.

З вказаних підстав, у судовому засіданні представник третьої особи, адвокат Кириленко Ю.Г. просив відмовити у позові ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх доводів надав суду копії таких доказів:

- Лист-повідомлення приватного виконавця від 08 травня 2020 року на адресу Державного підприємства «Сетам» щодо реалізації предмета іпотеки;

- Акт про реалізацію предмета іпотеки від 08 травня 2020 року у м. Кропивницький при примусовому виконанні виконавчого листа №401/5714/13-ц від 25 листопада 2019 року, який видано Світловодським міськрайонним судом стягувачу ТОВ «Дата майнінг груп» про звернення стягнення з боржника ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року у сумі 9 291 346,90 грн., на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору посвідченого 29 червня 2010 року, а саме: на земельну ділянку, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га., кадастровий номер: :50:024:0038, цільове призначення для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази, та Комплекс будівель загальною площею 1170,3 м., що знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 . Переможцем електронних торгів від 04 травня 2020 року ДП «Сетам» визнано ОСОБА_3 . Ціна продажу предмета іпотеки становить 4 081 737 грн.;

- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;

- Протокол №478324 проведення електронних торгів від 04 травня 2020 року про продаж предмету іпотеки: Комплекс будівель загальною площею 1170,3 м. та земельну ділянку, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га., кадастровий номер: :50:024:0038;

- Актовий запис про смерть ОСОБА_2 09 березня 2020 року;

- Рішення постійно діючого центрально-регіонального третейського суду від 23 січня 2009 року;

- Виконавчий лист суду від 04 лютого 2009 року;

- Квитанція №ПН193 від 30 квітня 2020 року про перерахування ОСОБА_3 грошових коштів ДП «Сетам» в сумі 204 086 грн. переказ готівки для сплати гарантійного внеску за участь у торгах;

- Квитанція №ПН635 від 06 травня 2020 року про перерахування ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 3 877 650 грн. для слати коштів на придбання на ДП «Сетам» прот. №478324 від 04.05.20, лот №414604 переможець ОСОБА_3

(а.с. 194-196, 205-228, Том№ 3).

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, представників відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши у єдності та сукупності надані учасниками справи докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні не доведено належними, достовірними та допустимими доказами, тому у їх задоволенні слід відмовити з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у шлюбі, який 25 серпня 1989 року був зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції.

(а.с. 9, том №1).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2008 року задоволено позов ОСОБА_2 до Власівської селищної ради, та за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 1200 кв. м. для ведення садівництва, а саме, на земельні ділянки № НОМЕР_3 і АДРЕСА_1 , на території садового товариства « АДРЕСА_1 .

(а.с. 130-132, 176, том №1, а.с.155,156, том №2).

Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 421609, який видано 16 грудня 2008 року, підтверджується що ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 13 листопада 2008 року №2-2089, є власником земельної ділянки площею 1200 кв.м., яка розташована у садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

Кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0033.

(а.с. 105, 147 том №2).

19 грудня 2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (надалі - Дарувальники) з однієї сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, у м. Світловодську уклали договір дарування земельної ділянки, який приватним нотаріусом зареєстровано в реєстрі за № 6154.

Згідно вказаного договору ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подарували ОСОБА_2 земельні ділянки №№ 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, загальною площею 1200 кв.м. кожна, розташовані в АДРЕСА_3 .

Ці земельні ділянки належали Дарувальникам на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих Власівською селищною радою м. Світловодська 16 грудня 2008 року. Цільове призначення земельних ділянок для ведення садівництва.

Сторони оцінили дар в сумі 4500 грн. за всі земельні ділянки разом.

(а.с. 109, 110, 139, 140, 179, том №1).

Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 422541, який видано 24 грудня 2008 року, підтверджується що ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2019 року № 6154, є власником земельної ділянки площею 6000 кв.м., яка розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , АДРЕСА_10 . Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

Кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0036.

(а.с. 106, 148, том №2).

Рішенням постійно діючого центрально-регіональноготретейського суду при асоціації «Арбітраж» від 23 січня 2009 року у справі №02/156-2009 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, та визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

(а.с. 111-114, 141-144, 181, том №1, а.с.111, том №3).

04 лютого 2009 року Світловодським міськрайонним судом за заявою ОСОБА_2 видано виконавчий лист на виконання рішення постійнодіючого центрально-регіонального третейського суду при асоціації «Арбітраж» від 23 січня 2009 року у справі №02/156-2009, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

(а.с.133, 134, 185, том №1, а.с. 225, 226, том №3).

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, який видано КП «Кассіопея» 19 травня 2009 року ОСОБА_2 , видно, що ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 23 січня 2009 року має у приватній власноті комплекс будівель за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , загальною площею 1170,3 кв.м. на земельній ділянці площею 7200 кв.м.

(а.с. 11, 135-138, 187-189, том №1).

Рішенням Власівської селищної ради м. Світловодська від 09 жовтня 2009 року №570 змінено цільове призначення земельної ділянки площею 7200 кв.м., яка знаходиться за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 із земель сільськогосподарського призначення на землі рекреаційного призначення для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази.

(а.с.104, том №2).

Державним актом на право власності на земельну ділянку серія КР № 039128, який видано 26 жовтня 2009 року, підтверджується що ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 13 листопада 2008 року№2-2089, договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2019 року № 6154, рішення сесії Власівської селищної ради від 09 жовтня 2009 року № 570, є власником земельної ділянки площею 0,7200 га., яка розташована у садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази.

Кадастровий номе земельної ділянки :50:024:0038.

(а.с. 10, 128, 129, 174, 175, том №1, а.с.95, том №2).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2009 року задоволено позов ОСОБА_2 до Власівської селищної ради про визнання права власності на комплекс будівель, та визнано за ОСОБА_2 право власності на незавершений будівництвом комплекс будівель в садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 . Як вбачається з вказаного рішення суду, встановлено фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_2 згідно проекту на земельній ділянці площею 0,7200 га., яка розташована у садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , побудовано комплекс будівель, який станом на 29 грудня 2008 року збудовано на 65%, що підтверджується технічним паспортом. ОСОБА_2 є первісним власником новоствореного майна.

(а.с. 116, том №3).

29 червня 2010 року у м. Києві між ВАТ «Банк Кіпру», який змінив назву на ПАТ «НЕОС БАНК», та ТОВ «Монолітбудкомплект», в особі директора ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір №14-299/2010.

Згідно кредитного договору ВАТ «Банк Кіпру» відкрив позивальнику ТОВ «Монолітбудкомплект», в особі директора ОСОБА_2 , відновлювальну кредитну лінію в сумі 5 000 000 грн. на поповнення обігових коштів для ведення статутної діяльності в межах залишку кредитної лінії строком з 29 червня 2010 року по 27 червня 2014 року зі сплатою 23,5 % річних.

Позичальник зобов`язався використати кредит на цілі та в порядку, передбаченому умовами кредитного договору, і забезпечити повернення отриманого кредиту та процентів за користування ним шляхом оформлення в забезпечення:

-земельної ділянки, площею 0,72 га., та розташованій на ній комплекс будівель та споруд бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_3 ;

-фінансової поруки засновника товариства ОСОБА_2 ;

-фінансової поруки ОСОБА_1 .

(а.с. 54-57, том №1).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 29 червня 2009 року, між ВАТ «Банк Кіпру» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір від 29 червня 2010 року, згідно якого останній передав банку в іпотеку земельну ділянку, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га., кадастровий номер: :50:024:0038, цільове призначення для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази, та Комплекс будівель загальною площею 1170,3 м., що знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору дійсна вартість спірного майна - комплексу будівель складає 16 445 531 грн., а вартість земельної ділянки становить 6 090 000 грн.

Згідно п. 1.4. договору ОСОБА_2 повідомив ВАТ «Банк Кіпру» (Іпотекодержателя) про те, що його дружина ОСОБА_1 надала згоду на передачу в іпотеку вказаних земельної ділянки та комплексу будівель, що підтверджується її згодою, посвідченою приватним нотаріусом Петровою С.М.

(а.с. 58-62, 97-99,123-127, 169-173, том №1).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

(а.с. 9, том №1).

25 липня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знято з реєстрації у м. Кременчуці, з подальшою реєстрацією у м. Києві.

(а.с.5-7, 22 том №1).

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» процесуальним правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі ТОВ «Дата Майнінг Груп») звернулося до Світловодського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтування позову вказувало, що між банком та ТОВ «Монолітбудкомплект», в особі директора Баліна О.І., був укладений кредитний договір № 14-299/2010 із подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в межах відкритої відновлювальної кредитної лінії в сумі 6 475 339,00 грн. на строк до 27 грудня 2017 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 20,5% річних.

За порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, що передбачені цим договором, а також за порушення умов кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становить 23,5% річних.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відкрив позичальнику позичковий рахунок для надання кредиту та надав кредит в межах відкритої кредитної лінії, відповідно до умов кредитного договору.

Проте, умови Кредитного договору в частині дотримання графіку та погашення заборгованості ОСОБА_2 систематично не виконував.

Ухвалою суду від 06 лютого 2014 року відкрито провадження у справі №401/5714/13-ц за позовом ПАТ «Банк Кіпру», процесуальним правонаступником якого є ТОВ «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2014 року задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_2 , ТОВ «Монолітбудкомплект» про стягнення заборгованості за кредитним договором №14/299/2010 року від 29 червня 2010 рокув сумі 9 291 347 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.

08 грудня 2014 року між ВАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «Дата майнінг груп», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», був укладений договір факторингу №1 від 08 грудня 2014 року, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року до ТОВ «Монолітбудкомплект».

Крім того, 08 грудня 2014 року між ВАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК», уклало з ТОВ «Дата майнінг груп» договір про передачу прав за іпотечними договорами, в тому числі й іпотечним договором від 29 червня 2010 року, відповідно до умов якого перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки на забезпечення кредитного договору №14-299/2010 від 29 червня 2010 року.

(а.с.63-77, 119, 165, том №1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно, 15 травня 2015 року на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт згідно постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2015 року №47051390, яку видано Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ.

08 квітня 2016 року на нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2016 року №5072206, яку видано ВДВС Світловодького МРУЮ.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року у справі №401/3202/15-ц заяву ОСОБА_4 задоволено, скасовано рішення від 23 січня 2009 року постійнодіючого центрально-регіонального третейського суду при Асоціації «Арбітраж» в складі третейського судді Головатого С.М., у справі № 02/156-2009, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , та визнано за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 23.04.1997 року, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , і складається з: 1) КПП - літера «А»; 2) Літній будинок - літера «Б»; 3) Літній будинок - літера «Б 1»; 4) Адмін. будівля - літера «В»; 5) літній будинок - літера «Г»; 6) Розважальний комплекс - літера «Д»; 7) Котельня - літера «К»; 8) Каналізація - літера «К1,К2,К3,К4,К5».

Суд у справі №401/3202/15-ц встановив, що згідно оскаржуваного рішення позивач ОСОБА_2 звернувся до третейського суду із позовом про визнання за ним права власності на комплекс будівель, які він нібито добудував після прийняття у дарунок земель за вище вказаною адресою. Вказане будівництво було самочинним та нібито розпочате відповідачем у третейському розгляду справи - ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення у справі третейський суд встановив, що нерухоме майно побудоване самочинно та застосовуючи ст. 376 ЦК України визнав за ОСОБА_2 право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За положеннями ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано лише за рішенням суду загальної юрисдикції.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», в редакції, чинній на моменту ухвалення оскаржуваного заявником рішення, третейський суд не вправі розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

При цьому, станом на день прийняття оскаржуваного рішення третейським судом, Конституційний Суд України своїм рішенням у справі № 1-рп/2008 від 10.01.2008 р. роз`яснив, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3, є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України. Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України). Саме тому, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 11.02.2009 року «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди» в якому зазначено, що згідно з п. 7 ст. 6 Закону N 1701-IV третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України. Таким чином, якщо згідно з положеннями чинного законодавства певне питання вирішується "судом", "у судовому порядку", "на підставі рішення суду" тощо, слід вважати, що йдеться про державні суди. Отже, відповідні питання не підлягають розгляду у третейських судах. Таким чином, виключно державними судами розглядаються справи щодо землі (відповідно до положень Земельного кодексу України (далі - ЗК), зокрема ч. 2 ст. 158 ЗК, за якою виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей); щодо визнання правочину дійсним або недійсним (відповідно до положень ЦК (зокрема, ч. 2 ст. 218, ч. 3 ст. 215 та ін.); щодо житла (відповідно до положень Житлового кодексу України (зокрема ст. 109 цього Кодексу); щодо самочинного будівництва (відповідно до положень ЦК (зокрема, ст. 376) тощо.

Приймаючи рішення у справі третейський суд погодився із доводами позивача у третейському розгляді справи ОСОБА_2 і визнанням позовних вимог відповідачкою ОСОБА_1 , з приводу того, що ОСОБА_1 розпочала самочинне будівництво нерухомого майна, яке, після нотаріального посвідчення договору дарування, продовжив та закінчив ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням третейський суд визнав право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, тобто вирішив справу непідвідомчу третейському суду, таке рішення, на думку суду, в силу вимог ч. 4 ст. 389-4 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню незалежно від доводів заявника, який його оскаржує.

Крім того, суд приходить до висновку, що рішення третейського суду стосується прав осіб, зокрема заявниці ОСОБА_4 , яка не брала участі у третейському розгляді справи.

Згідно досліджуваної судом копії договору дарування 19.12.2008 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ж оскаржуваного рішення третейського суду позивач ОСОБА_2 звернувся до третейського суду із позовом про визнання за ним права власності на комплекс будівель, які він нібито самочинно добудував після прийняття у дарунок земель за вище вказаною адресою.

Натомість, згідно досліджуваної судом копії технічного паспорту на спірний об`єкт нерухомості, працівники БТІ проводили технічну інвентаризацію комплексу будівель на підставі якої склали експлікації приміщень до плану ще 05.11.2008 року, тобто до посвідчення договору дарування.

Таким чином, комплекс будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , був побудований до нотаріального посвідчення договору дарування землі, а отже він був побудований ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 .

Також, під час прийняття рішення у справі третейським судом взагалі не досліджувалася можливість визнання права власності на нерухоме майно на вказаній земельній ділянці, яка згідно досліджуваних судом копії карти ґрунтів та копії плану відведення земельної ділянки, знаходиться в прибережній захисній смузі уздовж річки Дніпро, де в силу ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України заборонено будівництво будь-яких споруд.

(а.с. 113-115, том №3).

11 лютого 2016 року, до вирішення цивільної справи №401/5714/13-ц за позовом ТОВ «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 13 червня 2017 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано, що спірне майно є спільно набутою в шлюбі, спільною сумісною власністю. Визнано, що з моменту визнання мирової угоди судом із закриттям провадження у справі сторони визначили наступний порядок поділу спільної сумісної власності:

- В особисту приватну власність Позивача переходить: земельна ділянка площею 600 кв.м. (0,06 га.), що розташована в складі земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,7200 га.; 1/2 частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., який знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 ;

- В особисту приватну власність Відповідача переходить: земельна ділянка площею 600 кв.м. (0,06 га), що розташована в складі земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,7200 га.; 1/2 частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., який знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 . В зв`язку із укладенням мирової угоди Позивач відмовився від своїх позовних вимог, викладених нею у поданій до суду позовній заяві. Провадження в справі закрито.

(а.с.196, 201, том №2).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року задоволено апеляційну скаргу третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», ухвалу Світловодського міськрайсуду від 13 червня 2017 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підставами для скасування ухвали суду від 13 червня 2017 року зазначено, що визнання судом вказаної мирової угоди, на зазначених сторонами умовах, порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі третьої особи у справі - ТОВ «Дата майнінг груп», щодо спірного нерухомого майна, яке передане в іпотеку.

(а.с.44-50, том №3).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року у справі №401/5714/13-ц задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 червня 2010 року № 14-299/2010 у сумі 21 848 424 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 6 475 339,00 грн. заборгованість за відсотками - 8 696 773,88 грн. пеня - 6 676 321,01 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, посвідченого 29 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., за реєстровим № 1380, з подальшими змінами та доповненнями та належить на праві власності майновому поручителю ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку, що розташована в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази, та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, який знаходиться за адресою: Садове товариство «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 , опис згідно з пунктом 1.2 іпотечного договору.

Встановлено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним.

25 грудня 2017 року позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 , у даній справі звернулися до суду повторно зі спільною заявою про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м., та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 ; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 . Крім того, сторони вказували на визнання ними того факту, що земельна ділянка є спільно набутою в шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю, після підписання угоди майнові претензії сторін щодо спірного майна вважаються врегульованими та подальше їх відчуження не потребує згоди подружжя. У зв`язку з укладенням мирової угоди позивач відмовляється від своїх позовних вимог, викладених у позовній заяві, а провадження у справі підлягає закриттю.

(а.с.108-110, том №3).

Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2»; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м., та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2». Провадження у справі про поділ майна подружжя закрито.

(а.с.119-120, том №3).

При цьому, постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року змінено рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року про задоволення позову Публічного акціонерного товариства«Банк Кіпр» процесуальним правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі ТОВ «Дата Майнінг Груп») до ОСОБА_2 у справі №401/5714/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, в частині суми боргу та року укладання іпотечного договору.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року у сумі 9 291 346, 90 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі - 6 475 339, 00 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі - 908 000,00 грн. нарахованих процентів в розмірі - 1 860 379,32 грн., пені за прострочення сплати процентів в розмірі - 47 628, 58 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору посвідченого 29 червня 2010 року.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

(а.с.13-25, том №5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 настала смерть відповідача ОСОБА_2 .

На підставі виконавчого листа №401/5714/13-ц, який видано Світловодським міськрайонним судом 25 листопада 2019 року у справі №401/5714/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року спірне майно було реалізовано.

Відповідно до Протоколу про проведені електронні торги від 04 травня 2020 року № 478324 ДП «СЕТАМ» ОСОБА_3 був визнаний переможцем торгів на отримання у власність комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., розташованого за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер :50:024:0038 за цією ж адресою.

Загальна сума коштів сплачених за вказане майно становить 4 081737 грн.

Після цього приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки від 08 травня 2020 року ВП № 61198029.

ОСОБА_3 звернуся до нотаріуса для отримання Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, але йому було відмовлено, оскільки за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, придбане ним майно, знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі ухвали суду від 26 грудня 2017 року.

(а.с. 194-196, 205-228, Том№ 3).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі №401/428/16-у за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області визнано правонаступником ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залучено Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області як відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

(а.с.193,194, том№4).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі №401/428/16-у за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєдналося ТОВ «Дата Майнінг Груп», задоволено, ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року про визнання та затвердження мирової угоди - скасовано.

У задоволенні заяви про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2»., в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2», - відмовлено.

(а.с.197-202, том №4).

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року залишено без змін.

(а.с.176-181, том №5).

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року заяву представника ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, замінено третю особу у справі - Товариство з додатковою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Ухвалою суду від 11 травня 2023 року залучено до участі у справі Світловодську міську раду як правонаступника Власівської селищної ради м.Світловодська, яка була визнана судом правонаступником відповідача у даній справі - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Закрито у справі підготовче провадження, та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є Світловодська міська рада, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

На виконання ухвали суду від 27 червня 2023 року, Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію до суду надала відповідь, що станом на 03 серпня 2023 року заяв про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

(а.с.94, том №7).

Вказані обставини справи підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, сторонами не спростовані, визнаються і не оспорюються.

Норми права та мотиви, з яких виходить суд:

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. ст. 325, 328 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом ст.ст. 368, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

ОСОБА_1 у лютому 2016 року подала позов до відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі вона та ОСОБА_2 спільною працею та за спільні кошти набули спірне майно: - земельну ділянку, яка знаходиться в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , просила суд поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, між сторонами виник спір щодо поділу майна між колишнім подружжям шляхом визнання за позивачкою право власності на 1/2 частини спірного майна.

Для вирішення спору в судовому засіданні першочергово слід з'ясувати питання щодо правового статусу спірного майна, а саме: - чи можна вважати земельну ділянку, яка знаходиться в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; - якщо так, то чи можливо спірне майно поділити шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини спірного майна, тобто, шляхом припинення спільної сумісної власності на спірне майно та визнання права спільної часткової власності, без порушення прав та інтересів третіх осіб щодо спірного майна.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України слід застосовувати норми СК України.

Також, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. ст. 63, 68 СК України).

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

В судовому засіданні встановлено, що як до, так і після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористалися своїм право розділити майно, що належало їм на праві спільної сумісної власності, за взаємною згодою шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про поділ, в тому числі і щодо спірного нерухомого майна.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, викладено правовий висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Втім, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Відтак, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні висновки Верховний Суд зробив у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 та від 22 лютого 2023 року у справі № 367/7692/17, та від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18.

Як видно з матеріалів справи з лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте, для правильного вирішення справи суд має перевірити чи відповідала така позиція відповідача ОСОБА_2 одній із основоположних засад цивільного законодавства - принципу добросовісності, виходячи з такого.

Так, суд зазначає, що 25 лютого 2017 року позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 , під час судового розгляду цієї справи, звернулися до суду зі спільною заявою про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 ; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 . Крім того, сторони вказували на визнання ними того факту, що земельна ділянка є спільно набутою в шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю, після підписання угоди майнові претензії сторін щодо спірного майна вважаються врегульованими та подальше їх відчуження не потребує згоди подружжя. У зв`язку з укладенням мирової угоди позивач відмовляється від своїх позовних вимог, викладених у позовній заяві, а провадження у справі підлягає закриттю.

Ухвалою суду від 13 червня 2017 року визнано мирову угоду, укладену ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано, що спірне майно є спільно набутою в шлюбі, спільною сумісною власністю. Визнано, що з моменту визнання мирової угоди судом із закриттям провадження у справі сторони визначили наступний порядок поділу спільної сумісної власності:

- В особисту приватну власність Позивача переходить: земельна ділянка площею 600 кв.м. (0,06 га.), що розташована в складі земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,7200 га.; 1/2 частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., який знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 ;

- В особисту приватну власність Відповідача переходить: земельна ділянка площею 600 кв.м. (0,06 га), що розташована в складі земельної ділянки, кадастровий номер: :50:024:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,7200 га.; 1/2 частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., який знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 . В зв`язку із укладенням мирової угоди Позивач відмовився від своїх позовних вимог, викладених нею у поданій до суду позовній заяві. Провадження в справі закрито.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року задоволено апеляційну скаргу третьої особи, ТОВ «Дата Майнінг Груп», ухвалу Світловодського міськрайсуду від 13 червня 2017 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд враховує, що підставами для скасування ухвали суду від 13 червня 2017 року є те, що суд не встановив, кому належить спірне майно, яке підлягає розподілу відповідно до мирової угоди. Суд дійшов передчасного висновку, що визнання судом вказаної мирової угоди, на зазначених сторонами умовах, стосується лише їх прав та обов`язків і не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі третьої особи у справі: ТОВ «Дата Майнінг Груп», щодо спірного нерухомого майна, яке передане в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором юридичною особою, яку представляв керівник Балін О.І., тобто відповідач.

Але, 25 грудня 2017 року позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 , знову звернулися до суду з аналогічною першій спільною заявою про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м., та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 ; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 . Крім того, сторони вказували на визнання ними того факту, що земельна ділянка є спільно набутою в шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю, після підписання угоди майнові претензії сторін щодо спірного майна вважаються врегульованими та подальше їх відчуження не потребує згоди подружжя. У зв`язку з укладенням мирової угоди позивач відмовляється від своїх позовних вимог, викладених у позовній заяві, а провадження у справі підлягає закриттю.

Вказану заяву ухвалою суду від 26 грудня 2017 року задоволено, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою: - в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2»; - в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м., та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2». Провадження у справі про поділ майна подружжя закрито.

При цьому, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року визнано Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області правонаступником ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залучено Власівську селищну раду м. Світловодська Кіровоградської області як відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата майнінг груп», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

Суд враховує, що постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєдналося ТОВ «Дата Майнінг Груп», задоволено, ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року, якою визнано мирову угоду, - скасовано.

У задоволенні заяви про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв.м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2»., в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2», відмовлено.

Суд бере до уваги, що підставами для скасування ухвали суду від 26 грудня 2017 року є те, що суд не врахував, що майно яке було предметом мирової угоди також було предметом договору іпотеки, який забезпечував виконання кредитних зобов`язань за відступленою на підставі договору факторингу №1 від 08.12.2015 року заборгованістю за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року.

Суд також бере до уваги, що на підставі виконавчого листа №401/5714/13-ц виданого 25.11.2019 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року спірне майно було реалізовано. Відповідно до протоколу електроних торгів від 04.05.2020 №478324 Державне підприємство «СЕТАМ» переможцем торгів визнало ОСОБА_3 . Сума коштів перерахована за придбаний предмет іпотеки. Встановлені обставини є підставою для висновку, що мирова угода визнана судом, порушила права третіх осіб, зокрема - ОСОБА_3 .

При цьому, суд зазначає, що ухвалою суду від 11 травня 2023 року залучено до участі у справі Світловодську міську раду як правонаступника Власівської селищної ради м.Світловодська, яка була визнана судом правонаступником відповідача у даній справі - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, ухвалою суду від 17 січня 2023 року заяву представника ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, замінено третю особу у справі - Товариство з додатковою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

На підставі викладеного суд вважає, що оскільки відповідач, Світловодська міська рада, як правонаступник померлого ОСОБА_2 , позов ОСОБА_1 не визнає, тому саме на Світловодську міську раду покладається тягар спростовання презумпці належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд приймає до уваги аргументи представника відповідача Світловодської міської ради Кіровоградської області, який в судовому засіданні з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, не погодився, та заявив, що позовна заява подана без належних підстав, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В обгрунтування своїх заперечень представник зазначав, що ухвалами суду від 13 червня 2017 року та від 26 грудня 2017 року було визнано що спірне майно, а саме, земельна ділянка разом з комплексом будівель, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та затверджено мирову угоди, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порядок поділу спірного майна.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року, та постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року вказані ухвали суду від 13 червня 2017 року та від 26 грудня 2017 року були скасовані, та відмовлено в задоволенні заяви про визнання та затвердження мирової угоди.

Представник відповідача вказував, що позивач ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу у підтвердження того, що вона приймала участь у створенні спірного майна коштами та працею.

Представник відповідача зазначав, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 . Так, в матеріалах справи знаходиться рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2008 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 1200 кв. м. для ведення садівництва, а саме, АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного рішення 16 грудня 2008 року ОСОБА_2 видано Державний акт на земельну ділянку.

Також, в матеріалах справи знаходиться копія Державного акту на земельну ділянку видану ОСОБА_2 розміром 6000 кв.м., яка знаходиться на території садового товариства «Дніпро-2». Державний акт виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2019 р. № 6154.

Отже, відповідно до матеріалів справи, а саме копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР № 2039128 власником спірної земельної ділянки розміром 0,7200 га. є ОСОБА_2 , даний правовстановлюючий документ видано на підставі рішення суду №2-2089 від 13 листопада 2008 року та договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2019 року № 6154, рішення сесії Власівської селищної ради від 09 жовтня 2009 року № 570. Вказані вище письмові докази позивачем та представниками позивача не оскаржувались в судовому порядку, а відповідно не скасовані та є чинними на час розгляду даної справи. Крім того, спірний майновий комплекс будівель відповідач ОСОБА_2 набув у приватну власність на підставі рішення суду.

Позивачкою до позовної заяви та до суду не були надані письмові докази: - щодо джерела набуття спірного нерухомого майна - за спільні сумісні кошти; - або щодо спільної праці подружжя; - за які кошти проводилися та оплачувалися будівельні роботи ; -

крім того не вказані відомості про розмір фактичного внеску позивачкою у створення спірного майна за час перебування у шлюбі до 22 листопада 2011 року.

Також, представник зазначав що відповідно до Іпотечного договору від 29 червня 2010 року дійсна вартість спірного майна становить 16 445 531 грн. Даний договір теж не оскаржувався позивачем та представниками позивача в судовому порядку, а відповідно не скасований та є чинними на час розгляду даної справи.

Суд зазначає, що з метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила презумпції права спільної сумісної власності на набуте за час шлюбу майно.

Так, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 23, 24, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (пункт 23). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них (пункт 24).

Як зазначено у висновку Верховного Суду України, який викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-79 цс 13 від 02 жовтня 2013 року, у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі № 370/443/13ц та у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц наголошено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Вважається, що правила статті 60 СК України застосовані правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тому самий лише факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але на підставах передбачених ч.1, ч.7 ст.57 СК України, зокрема, за договором дарування, або внаслідок приватизації, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, який отримав майно в дар.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

1. З`ясовуючи обґрунтованість та доведеність позовної вимоги ОСОБА_1 про те, що за час шлюбу вона та ОСОБА_2 спільною працею та за спільні кошти набули спірне майно - земельну ділянку, яка знаходиться в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», а тому вона має право на частини спірної земельної ділянки, суд виходить з дійсних встановлених фактичних обставин справи.

Так, судом достовірно встановлено, що в період шлюбу з ОСОБА_1 , на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2008 року, ОСОБА_2 набув в особисту приватну власність земельну ділянку площею 1200 кв.м., яка розташована у садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , ділянка № НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення садівництва.

Право особистої приватної власності ОСОБА_2 на набуту земельну ділянку зареєстровано та підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 421609, який видано 16 грудня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0033. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 57 СК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Суд зазначає, що частина спірної земельної ділянки, (первісний кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0033), яка набута відповідачем ОСОБА_2 внаслідок приватизації на підставі рішення суду, відповідно до частини 1 статті 57 СК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) є його особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям.

Крім того, в період шлюбу з ОСОБА_1 , на підставі договіру дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року, який приватним нотаріусом зареєстровано в реєстрі за № 6154, ОСОБА_2 набув в особисту приватну власність земельні ділянки №№ 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, загальною площею 1200 кв.м. кожна, всього загальною площею 6000 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_3 . Цільове призначення земельних ділянок для ведення садівництва.

Суд враховує, що вказані земельні ділянки подарували ОСОБА_2 сама позивачка ОСОБА_1 , також і її мати ОСОБА_4 , а також їх рідний син - ОСОБА_5 .

Право особистої приватної власності ОСОБА_2 на набуті земельні ділянки зареєстровано та підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 422541, який видано 24 грудня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0036. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

При цьому, рішенням Власівської селищної ради м. Світловодська від 09 жовтня 2009 року №570 змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 7200 кв.м., яка знаходиться за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 із земель сільськогосподарського призначення на землі рекреаційного призначення для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази.

Право особистої приватної власності ОСОБА_2 на набуту земельну ділянку, загальною площею 0,7200 га., зареєстровано та підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія КР № 039128, який видано 26 жовтня 2009 року, на підставі рішення суду від 13 листопада 2008 року №2-2089, договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2019 року № 6154, рішення сесії Власівської селищної ради від 09 жовтня 2009 року № 570, кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0038. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази.

Крім того, суд зазначає, що спірна земельна ділянка, площею 0,7200 га., виникла внаслідок об`єднання земельних ділянок №№ 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, загальною площею 1200 кв.м. кожна, та земельних ділянок №№ НОМЕР_3 , 6 загальною площею 600 кв.м. кожна, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0038, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази.

Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :50:024:0038 є новосформованою земельною ділянкою, та її первісне цільове призначення змінено після набуття ОСОБА_2 на неї права власності.

Суд визнає, що у відповідності до п. 2, п. 5, ч. 1 ст. 57 СК України це майно - спірна земельна ділянка з кадастровим номером :50:024:0038 набута ОСОБА_2 за час шлюбу на підставі договору дарування та внаслідок приватизації на підставі рішення суду, а відтак, є його особистою приватною власністю і не відноситься до спільного майна подружжя.

На підставі викладеного, суд визнає, що спірна земельна ділянка, загальною площею 0,7200 га., яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0038, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки набута ОСОБА_2 за час шлюбу в особисту приватну власність на підставі договору дарування та внаслідок приватизації на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поділ спірної земельної ділянки, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», слід відмовити.

2. З'ясовуючи обґрунтованість та доведеність вимог ОСОБА_1 про те, за час шлюбу вона та ОСОБА_2 спільною працею та за спільні кошти набули спірне майно - комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а тому вона має право на частини вказаного комплексу будівель, суд виходить з дійсних встановлених фактичних обставин справи.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачкою було вкладено спільні грошові кошти або спільна праця у створення та (або) будівництво спірного комплексу будівель, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже, застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно.

Також, у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, суд касаційної інстанції вказав про те, що статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, зокрема, за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі № 370/443/13ц та у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц наголошено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Вважається, що правила статті 60 СК України застосовані правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тому самий лише факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18 виклав правову позицію про те, що: «Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

При цьому, суд також враховує, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спір між подружжям про майно, суду необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час розірвання шлюбу, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розірвання шлюбу, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом із цим відповідно до частини 4 статті 65 СК України при поділі майна суд зобов`язаний врахувати також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, за наявності боргів подружжя за кредитним договором, вказані борги також розподіляються між подружжям у рівних частинах.

З вказаною метою ухвалою суду від 17 січня 2023 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу у заяві по суті справи зазначити проте, коли, які саме та за які кошти (джерело їх набуття) було придбано спірне нерухоме майно, яке вона вважає спільним, коли, ким, та за які кошти придбано будівельні матеріали, проводилися та оплачувалися будівельні роботи. В підтвердження таких обставин пропонувалося зазначити всі відомі, наявні докази, що підтверджують вказані обставини. Також, позивачці було запропоновано уточнити конкретний розмір спірної земельної ділянки та корпусу будівель, на які вона просить визнати за нею право власності.

На виконання ухвали суду позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків в позовній заяві, в якій фактично зазначила, що вона підтримує позовні вимоги з підстав, які викладено у позовній заяві, і для вирішення справи у неї відсутні уточнення та докази, крім тих які подано до матеріалів справи.

При цьому, позивачка ОСОБА_1 та її представники так і не зазначили борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, тобто, сторони у справі фактично утаємничили від суду вказану обставину. Також, ОСОБА_1 не обґрунтувала обраний нею спосіб поділу спірного майна як ефективний спосіб захисту її прав.

Отже, суд визнає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 було вкладено спільні сумісні кошти та спільна праця у створення та (або) будівництво спірного комплексу будівель, які належать ОСОБА_2 на праві його особистої власності. Вказане є підставою для відмови у позові.

При цьому, суд зазначає, що з метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила презумпції права спільної сумісної власності на набуте за час шлюбу майно.

Так, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 Сімейного кодексу України(далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Як зазначено у висновку Верховного Суду України, який викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-79 цс 13 від 02 жовтня 2013 року, у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що в період шлюбу з ОСОБА_1 , на підставі рішення постійно діючого центрально-регіонального третейського суду при асоціації «Арбітраж» від 23 січня 2009 року у справі №02/156-2009, ОСОБА_2 набув в особисту приватну власність комплекс будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Як видно зі змісту вказаного рішення, відповідач ОСОБА_1 визнала вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спірне майно, отже, у такий спосіб, перебуваючи у шлюбі з відповідачем вона фактично погодилася з вимогами ОСОБА_2 про поділ вказаного майна шляхом визнання за ним права власності на спірний комплекс будівель.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 визнала вимоги ОСОБА_2 проте, що право власності на комплекс будівель беззастережно буде визнано за ОСОБА_2 .

На виконання рішення постійнодіючого центрально-регіонального третейського суду при асоціації «Арбітраж» від 23 січня 2009 року у справі №02/156-2009, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , 04 лютого 2009 року Світловодським міськрайонним судом за заявою ОСОБА_2 видано виконавчий лист.

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, який видано КП «Кассіопея» 19 травня 2009 року, видно, що ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 23 січня 2009 року має у приватній власності комплекс будівель за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , загальною площею 1170,3 кв.м. на земельній ділянці площею 7200 кв.м.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б беззаперечно доводили, що вона вишумено відмовилася від визнання за нею права власності на спірне майно, або що ОСОБА_2 діяв стосовно неї недобросовісно.

На переконання суду сторони діяли свідомо, узгоджено та за спільною домовленістю для подальшого використання ОСОБА_2 комплексу будівель як предмету іпотеки для отримання ОСОБА_2 кредиту, виходячи з такого.

Так, 29 червня 2010 року у м. Києві ОСОБА_2 , укладаючи як директор ТОВ «Монолітбудкомплект», кредитний договір №14-299/2010 з ВАТ «Банк Кіпру» для отримання відновлювальної кредитної лінії в сумі 5 000 000 грн. в межах залишку кредитної лінії строком з 29 червня 2010 року по 27 червня 2014 року зі сплатою 23,5 % річних, у забезпечення повернення отриманого кредиту та процентів за користування ним, оформив у забезпечення земельну ділянку, площею 0,72 га., та розташований на ній комплекс будівель та споруд бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_3 .

29 червня 2010 року у м. Києві між ВАТ «Банк Кіпру», який змінив назву на ПАТ «НЕОС БАНК», та ТОВ «Монолітбудкомплект», в особі директора Баліна О.І., було укладено кредитний договір №14-299/2010.

Згідно кредитного договору ВАТ «Банк Кіпру» відкрив позивальнику ТОВ «Монолітбудкомплект», в особі директора ОСОБА_2 , відновлювальну кредитну лінію в сумі 5 000 000 грн. на поповнення обігових коштів для ведення статутної діяльності в межах залишку кредитної лінії строком з 29 червня 2010 року по 27 червня 2014 року зі сплатою 23,5 % річних.

Позичальник зобов`язався використати кредит на цілі та в порядку, передбаченому умовами кредитного договору, і забезпечити повернення отриманого кредиту та процентів за користування ним шляхом оформлення в забезпечення:

-земельної ділянки, площею 0,72 га., та розташований на ній комплекс будівель та споруд бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_3 ;

-фінансової поруки засновника товариства ОСОБА_2 ;

-фінансової поруки ОСОБА_1 .

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 29 червня 2009 року, між ВАТ «Банк Кіпру» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір від 29 червня 2010 року, згідно якого останній передав банку в іпотеку земельну ділянку, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га., кадастровий номер: :50:024:0038, цільове призначення для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази, та Комплекс будівель загальною площею 1170,3 м., що знаходиться за адресою: садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору дійсна вартість спірного майна - комплексу будівель складає 16 445 531 грн., а вартість земельної ділянки становить 6 090 000 грн.

Згідно п. 1.4. договору ОСОБА_2 повідомив ВАТ «Банк Кіпру» (Іпотекодержателя) про те, що його дружина ОСОБА_1 надала згоду на передачу в іпотеку вказаних земельної ділянки та комплексу будівель, що підтверджується її згодою, посвідченою приватним нотаріусом Петровою С.М.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повідомила, що отримані ОСОБА_2 внаслідок укладення кредитного договору кредитні кошти були використані на подальше будівництво спірного комплексу будівель. Проте, на підтвердження вказаних доводів позивачка ОСОБА_1 так і не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів.

Суд зазначає, що у п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

За таких обставин для поділу спільного майна суду необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу, встановити та врахувати також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд повторює, що позивачка ОСОБА_1 з лютого 2016 року і під час судового розгляду її позовних вимог так і не зазначила борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли, як на її думку, в інтересах сім`ї, тобто, при вирішенні цієї справи сторони залишали поза увагою суду виниклі у ОСОБА_2 борги та обтяження, застосовані до спірного майна.

При цьому, суд враховує, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2014 року задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_2 , ТОВ «Монолітбудкомплект» про стягнення заборгованості за кредитним договором №14/299/2010 року від 29 червня 2010 рокув сумі 9 291 347 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно, 15 травня 2015 року на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт згідно постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2015 року №47051390, яку видано Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ.

08 квітня 2016 року на нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2016 року №5072206, яку видано ВДВС Світловодького МРУЮ.

Також суд враховує, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року у справі №401/5714/13-ц задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням суду у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 червня 2010 року № 14-299/2010 у сумі 21 848 424 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 6 475 339,00 грн. заборгованість за відсотками - 8 696 773,88 грн. пеня - 6 676 321,01 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, посвідченого 29 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., за реєстровим № 1380, з подальшими змінами та доповненнями та належить на праві власності майновому поручителю ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку, що розташована в Садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази, та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, який знаходиться за адресою: Садове товариство «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 , опис згідно з пунктом 1.2 іпотечного договору.

Рішенням суду встановлено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Також, рішенням суду відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпр» процесуальним правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі ТОВ «Дата Майнінг Груп») до ОСОБА_2 у справі №401/5714/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, в частині суми боргу та року укладання іпотечного договору - змінено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року у сумі 9 291 346, 90 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі - 6 475 339, 00 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі - 908 000,00 грн. нарахованих процентів в розмірі - 1 860 379,32 грн., пені за прострочення сплати процентів в розмірі - 47 628, 58 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору посвідченого 29 червня 2010 року.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Суд враховує, що спірне майно було предметом договору іпотеки, який забезпечував виконання кредитних зобов`язань за відступленою на підставі договору факторингу №1 від 08 грудня 2015 року заборгованістю за кредитним договором від 29 червня 2010 року №14-299/2010.

На підставі виконавчого листа №401/5714/13-ц, який видано Світловодським міськрайонним судом 25 листопада 2019 року у справі №401/5714/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року спірне майно було реалізовано.

Так, відповідно до Протоколу про проведені електронні торги від 04 травня 2020 року № 478324 ДП «СЕТАМ» визнано ОСОБА_3 переможцем торгів на отримання у власність комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв.м., розташованого за адресою садове товариство «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер :50:024:0038 за цією ж адресою.

Загальна сума коштів сплачених за вказане майно становить 4 081737 грн.

Після цього приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки від 08 травня 2020 року ВП № 61198029.

ОСОБА_3 звернуся до нотаріуса для отримання Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, але йому було відмовлено, оскільки за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, придбане ним майно, знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі ухвали суду від 26 грудня 2017 року.

Установивши вказані обставини, суд дійшов висновку про те, при вирішенні позовних вимог про поділ спірного майна подружжя, яке було предметом договору іпотеки та яке придбано ОСОБА_3 на електронних торгах, суд має врахувати та з`ясувати чи не порушує права та інтереси третьої особи ОСОБА_3 задоволення позову ОСОБА_1 .

При цьому, суд враховує, що постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєдналося ТОВ «Дата Майнінг Груп», задоволено, ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року, якою визнано мирову угоду ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо подалу майна подружжя, - скасовано.

У задоволенні заяви про визнання та затвердження мирової угоди, за умовами якої в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв.м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., які розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2»., в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та 1/2 частини комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м., що розташовані в Садовому товаристві «Дніпро-2», відмовлено.

Суд бере до уваги, що підставами для скасування ухвали суду від 26 грудня 2017 року є те, що при постановленні ухвали від 26 грудня 2017 року суд не врахував, що майно яке було предметом мирової угоди також було предметом договору іпотеки, який забезпечував виконання кредитних зобов`язань за відступленою на підставі договору факторингу №1 від 08.12.2015 року заборгованістю за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц зроблено висновок, що належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов'язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов'язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім'ї.

На підставі викладеного суд зазначає, що ОСОБА_1 заявляючи вимоги про поділ комплексу будівель як спільного сумісного майна, нарівні з ОСОБА_2 , зобов`язана була повідомити суд про виниклі та існуючі борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, тобто про те, що комплекс будівель є предметом іпотеки.

Проте, ОСОБА_1 , як і ОСОБА_2 , ухилилися від повідомлення суду вказаних обставин, з метою, щоб суд при вирішенні справи не врахував наявних боргів подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, тим самим підтвердивши, що спірне майно не є об`єктом права спільної сумісної власності.

Крім того, досліджуючи та перевіряючи аргументи та доводи сторін стосовно заявлених вимог і заперечень, суд не може залишити поза увагою встановлені під час судового розгляду фактичні обставини справи, які встановлено рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2009 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на незавершений будівництвом комплекс будівель в садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі N 200/22329/14-ц (провадження N 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток".

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду і в матеріалах справи відсутні докази на підставі яких суд міг би встановити точний час створення вказаного спірного майна та час введення його в експлуатацію.

Отже, позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не спростовано висновки, які містяться у рішенні суду від 21 грудня 2009 року яким задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_2 право власності на незавершений будівництвом комплекс будівель в садовому товаристві «Дніпро-2» по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, досліджуючи та перевіряючи аргументи та доводи сторін стосовно заявлених вимог і заперечень, суд не може залишити поза увагою встановлені під час судового розгляду фактичні обставини справи, та враховує, що ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року у справі №401/3203/15-ц заяву ОСОБА_4 задоволено, скасовано рішення від 23 січня 2009 року постійнодіючого центрально-регіонального третейського суду при Асоціації «Арбітраж» в складі третейського судді Головатого С.М., у справі № 02/156-2009, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , і складається з: 1) КПП - літера «А»; 2) Літній будинок - літера «Б»; 3) Літній будинок - літера «Б 1»; 4) Адмін. будівля - літера «В»; 5) літній будинок - літера «Г»; 6) Розважальний комплекс - літера «Д»; 7) Котельня - літера «К»; 8) Каналізація - - літера «К1,К2,К3,К4,К5».

Суд встановив, що згідно оскаржуваного рішення позивач ОСОБА_2 звернувся до третейського суду із позовом про визнання за ним права власності на комплекс будівель, які він нібито добудував після прийняття у дарунок земель за вище вказаною адресою. Вказане будівництво було самочинним та нібито розпочате відповідачем у третейському розгляду справи - ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення у справі третейський суд встановив, що нерухоме майно побудоване самочинно та застосовуючи ст. 376 ЦК України визнав за ОСОБА_2 право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За положеннями ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано лише за рішенням суду загальної юрисдикції.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", в редакції, чинній на моменту ухвалення оскаржуваного заявником рішення, третейський суд не вправі розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

При цьому станом на день прийняття оскаржуваного рішення третейським судом, Конституційний Суд України своїм рішенням у справі № 1-рп/2008 від 10.01.2008 р. роз`яснив, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3, є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України. Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України). Саме тому, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 11.02.2009 року «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди» в якому зазначено, що згідно з п. 7 ст. 6 Закону № 1701-IV третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України. Таким чином, якщо згідно з положеннями чинного законодавства певне питання вирішується "судом", "у судовому порядку", "на підставі рішення суду" тощо, слід вважати, що йдеться про державні суди. Отже, відповідні питання не підлягають розгляду у третейських судах. Таким чином, виключно державними судами розглядаються справи щодо землі (відповідно до положень Земельного кодексу України (далі - ЗК), зокрема ч. 2 ст. 158 ЗК, за якою виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей); щодо визнання правочину дійсним або недійсним (відповідно до положень ЦК (зокрема, ч. 2 ст. 218, ч. 3 ст. 215 та ін.); щодо житла (відповідно до положень Житлового кодексу України (зокрема ст.109 цього Кодексу); щодо самочинного будівництва (відповідно до положень ЦК (зокрема, ст. 376) тощо.

Приймаючи рішення у справі третейський суд погодився із доводами позивача у третейському розгляді справи ОСОБА_2 і, визнанням позовних вимог відповідачкою ОСОБА_1 , з приводу того, що ОСОБА_1 розпочала самочинне будівництво нерухомого майна, яке, після нотаріального посвідчення договору дарування, продовжив та закінчив ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням третейський суд визнав право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, тобто вирішив справу непідвідомчу третейському суду, таке рішення, на думку суду, в силу вимог ч. 4 ст. 389-4 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню незалежно від доводів заявника, який його оскаржує.

Крім того, суд приходить до висновку, що рішення третейського суду стосується прав осіб, зокрема заявниці ОСОБА_4 , яка не брала участі у третейському розгляді справи.

Згідно досліджуваної судом копії договору дарування 19.12.2008 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ж оскаржуваного рішення третейського суду позивач ОСОБА_2 звернувся до третейського суду із позовом про визнання за ним права власності на комплекс будівель, які він нібито самочинно добудував після прийняття у дарунок земель за вище вказаною адресою.

Натомість, згідно досліджуваної судом копії технічного паспорту на спірний об`єкт нерухомості, працівники БТІ проводили технічну інвентаризацію комплексу будівель на підставі якої склали експлікації приміщень до плану ще 05.11.2008 року, тобто до посвідчення договору дарування.

Таким чином, комплекс будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , був побудований до нотаріального посвідчення договору дарування землі, а отже він був побудований ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 .

Також, під час прийняття рішення у справі третейським судом взагалі не досліджувалася можливість визнання права власності на нерухоме майно на вказаній земельній ділянці, яка згідно досліджуваних судом копії карти ґрунтів та копії плану відведення земельної ділянки, знаходиться в прибережній захисній смузі уздовж річки Дніпро, де в силу ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України заборонено будівництво будь-яких споруд.

Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не спростовано висновки, до яких дійшов суд у судовому рішенні від 22 грудня 2015 року у справі №401/3203/15-ц задовольняючи вимоги ОСОБА_4 та визнаючи що саме нею побудовано завершений будівництвом комплекс будівель в садовому товаристві«Дніпро-2» по АДРЕСА_1 .

Встановлені обставини справи переконують суд у тому, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено критеріїв, за якими спірному майну - комплексу будівель, який належить ОСОБА_2 , можна надати режим спільного майна подружжя, так як не доведено джерела набуття спірного майна та мети його придбання, які б дозволяли надати спірному майну правовий режим спільної власності подружжя.

Суд також відмічає, що процесуальна поведінка відповідача ОСОБА_2 в суді стосовно оцінки та тлумачення характеру спірних відносин є непослідовною та суперечливою.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі №904/3315/18 наголошував на тому, що: «… Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини «заборони суперечливої поведінки», яка базується ще на римській максимі - «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці».

Згаданий принцип римського права є вираженням однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Подібні висновки викладено і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

Так, набувши у особисту приватну власність спірне майно - земельну ділянку та комплекс будівель на підставі договору дарування, рішень судів, та рішень органу місцевого самоврядування, ОСОБА_2 заявляв про себе та виступав у спірних правовідносинах, зокрема щодо отримання кредитних коштів під заставу спірного майна, як одноособовий власник спірного майна. Проте, після набрання законної сили рішенням суду про стягнення з нього та ТОВ «Монолітбудкомплект», керівником якого він був на той час, заборгованості за кредитним договором, та рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, він змінив свою позицію доводячи, що майно, яке було ним передано в іпотеку, є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, він з ОСОБА_1 не скористалися своїм правом вирішити цей спір позасудового шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про поділ майна подружжя, що вказує на те, що він фактично позов ОСОБА_1 не визнавав.

При цьому, як встановлено рішеннями судів укладанням ОСОБА_1 з ОСОБА_2 під час судового розгляду мирових угод, порушувалися права та інтереси третіх осіб.

За наведених обставин, враховуючи викладені правові висновки Верховного Суду, описана поведінка позивача не відповідає обраній ним у спорі правовій позиції та тлумаченню обставин справи.

Суд вважає, що зазначене спрямоване на створення в оточуючих та учасників процесу помилкового уявлення про підставність позову, та має на меті створення умов для перешкоджання виконанню на користь третіх осіб судових рішень, а також поставити під сумнів добросовісність третіх осіб у тлумаченні укладених правочинів і визначенні змісту договірних зобов`язань.

На підставі викладеного, суд визнає, що спірний комплекс будівель, який розташований в АДРЕСА_3 , на земельній ділянці кадастровий номер земельної ділянки :50:024:0038, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки його набуто ОСОБА_2 за час шлюбу на підставі рішення суду в особисту приватну власність, та передано в іпотеку, в зв`язку з чим на спірне майно було звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, і в подальшому спірне майно було реалізовано на виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовної вимоги про поділ комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірного майна, слід відмовити.

Висновок суду:

Основним питанням, яке мав з`ясувати суд вирішуючи спір у даній справі, є те, чи можна вважати спірне майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду не довела перед судом своєї участі у створенні та набутті спірного майна за спільні кошти та спільною працею за час шлюбу з ОСОБА_2 .

Проте, відповідач Світловодська міська рада Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та ТОВ «Кредитні ініціативи», як заінтересовані особи довели, що спірне майно придбане ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_1 , є особистою приватною власністю, яке набуто у спосіб, передбачений ч.1 ст.57 СК України.

Отже, під час судового розгляду відповідачем та третіми особами була спростована презумпція права спільної сумісної власності на спірне майно, а тому спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу між сторонами.

На підставі викладеного слід відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є Світловодська міська рада Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 ,ТОВ «Кредитні ініціативи», про поділ спільного майна подружжя.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 325, 328, 355-357, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61, 68-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є Світловодська міська рада Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про поділ спільного майна подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Складання повного рішення суду відкладено на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 04 вересня 2023 року.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в особі правонаступника: Світловодська міська рада Кіровоградської області, місцезнаходження за адресою: 27501, вулиця Героїв України, будинок №14, місто Світловодськ Кіровогрдської області, .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», місцезнаходження за адресою: 04112, м. Київ, вулиця Вікентія Хвойки, будинок №21, .

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом