ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 646/752/22

провадження № 22-ц/818/1078/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківводоканал» на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року, постановлене під головуванням судді Демченко І.М., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 10502 грн. 42 коп.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 9 527,95 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень 95 копійок). Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2250,80 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень 80 копійок). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Харківводоканал» просить змінити заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року, у частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованого індексу інфляції в сумі 708,90 грн. та 3% річних в сумі 265,57 грн. - скасувати та стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» нарахований індекс інфляції в сумі 708,90 грн. та 3% річних в сумі 265,57 грн.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що сума інфляційних витрат за час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми, нараховані Комунальним підприємством «Харківводоканал» за період з січня 2019 по грудень 2021 року, тобто за період, на який не розповсюджується дія Постановим Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року, положення якої застосовуються з 24 лютого 2022 року. Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з централізованого водопостачання та водовідведення не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» в частині стягнення з ОСОБА_1 нарахованих сум трьох відсотків річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року № 206, тому враховуючи встановлену Кабінетом Міністрів України заборону, у тому числі, щодо стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних за несвоєчасне та неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Згідно розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 загальна сума заборгованості складає 10 502,42 грн., яка складається з заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з 01.01.2017 по 31.12.2021 року у розмірі 5 132,28 грн. та заборгованості за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2015 по 31.12.2021 року у розмірі 4 395,67 грн., а також згідно розрахунків 3% річних та індексації по заборгованості за послуги КП «Харківводоканал» за період з 01.01.2019 до 31.12.2021 року, розмір інфляційних витрат складає - 708,90 грн., 3% річних - 265,57 грн.

Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківводоканал» посилалося на те, що в порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення відповідач неналежним чином виконував зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 10502,42 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Матеріали справи свідчать про те, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 має заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 10502,42 грн. (десять тисяч п`ятсот дві грн. 42 коп.), яка складається з заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 5132, 28 грн. (п`ять тисяч сто тридцять дві грн. 28 коп.), за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2015 по 31.12.2021 року у розмірі 4395,67 грн. (чотири тисячі триста дев`яносто п`ять грн. 67 коп.), інфляційні витрати - 708,90 грн. (сімсот вісім грн. 90 коп.), 3% річних - 265,57 грн. (двісті шістдесят п`ять грн. 57 коп.) (а.с. 6-14).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування, тобто з 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних витрат у розмірі 708,90 грн та 3% річних - 265,57 грн. заявлені за період з 01.01.2019 до 31.12.2021 року, тобто до введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року.

Отже, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в частині відмови у задоволенні позовних вимог КП «Харківводоканал» в частині стягнення з ОСОБА_1 інфляційних витрат та 3% річних, які розраховані за період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2021 року, тобто до введення воєнного стану на території України та прийняття вищевказаної Постанови.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог КП «Харківводоканал» не оскаржує, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2481,00 грн., за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 345,30 грн. (а.с. 1, 67).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року стягнуто зі ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2250,80 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят грн. 80 коп.).

Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Харківводоканал", та є пропорційною задоволеним позовним вимогам, становить 575,40 грн. (230,20 грн. судовий збір за подання позовної заяви в частині задоволених позовних вимог судом апеляційної інстанції; 345,20 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» інфляційні витрати в сумі 708,90 грн. та 3% річних в сумі 265,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 575,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина