Справа № 944/4365/21
Провадження №2/944/328/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25.09.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду в м.Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 01 березня 2021 року він передав відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень на строк до 01 липня 2021 року, що підтверджується борговою розпискою.

Своїх зобов`язань за борговою розпискою відповідачі не виконали, на його прохання повернути борг добровільно не реагують, врегулювати спір в позасудовому порядку не бажають, у зв`язку з цим, він змушений звернутися до суду.

Просить ухвалити рішення на підставі якого солідарно стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики від 01.03.2021 року в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник на адресу суду скерував письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, що підтверджується, розписками рекомендованого поштового відправлення, наявною в матеріалах справи, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на заяву не подали. Від них не надходило на адресу суду жодних клопотань про відкладення судових засідань.

Як вбачається, з позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , саме на цю адресу були скеровані виклики в судове засідання.

Як вбачається, з позовної заяви, відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , саме на цю адресу були скеровані виклики в судове засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання не з`явилися повторно в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч.3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, крім того не подали відзиву, від них не надходило на адресу суду жодних клопотань, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідачів, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 25.09.2023року вирішено проводити заочний розгляд справи.

Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повню з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 01 березня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено боргову розписку, засвідчену підписами відповідачів, яка являється письмовим договором позики грошових коштів. Щодо недійсності підпису чи проведення експертного дослідження такого, клопотання відповідачами не заявлялося.

Відповідно до договору позики за борговою розпискою від 01 березня 2021 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від позивача ОСОБА_1 40 000 гривень, які зобов`язалися повернути в строк до 01 липня 2021 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Частинами 1, 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору позики у зв`язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16- у постанові від 08.07.2019 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю

суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доказів виконання умов договору позики не надали, грошових коштів не повернули, тому суд дійшов висновку, що з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума основного боргу в розмірі 40 000 грн.

За умовами договору сторони погодили строк повернення позики до 01.07.2021року.

Відтак, у межах строку позики до 01.07.2021 року відповідачі зобов"язані були повернути позивачеві суму позики.

Зважаючи на те, що відповідачі врегулювати спір в добровільному порядку не бажали, у встановлений у борговій розписці строк грошові кошти позивачу не повернуті, слід прийти до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 заборгованість за договором позики від 01.03.2021 року в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладається на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 258, 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 заборгованість за договором позики від 01.03.2021 року в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , 908 (дев`ятсот вісім) гривень судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлено в разі пропуску строку з інших причин.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2

проживає за адресою:

АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3

проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

СУДДЯ: Швед Н.П.