Справа №302/1691/23
Провадження №2/302/300/23
Номер рядка звіту 61
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 смт. Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Куруц В. І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про визнання права власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 , яка при житті успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_3 , який доводиться позивачці батьком, як спадкоємець першої черги за законом частку у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке за життя не оформила.

На підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.12.2002 за позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частку закінченого будівництвом житлового будинку загальною площею 66,81 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, за матір`ю позивачки ОСОБА_4 зареєстровано право власності на частку вищевказаного житлового будинку.

Право власності на одну четверту частку зазначеного вище житлового будинку, яку успадкувала за життя ОСОБА_2 за померлим сином в реєстрі речового права не зареєстровано.

Позивачка прийняла спадщину до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_2 , шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Міжгірської державної нотаріальної контори. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, у встановлений законом строк не звертався.

Однак державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме на частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за вищевказаною адресою з підстав відсутності правовстановлюючих документів та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеної вище частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями.

Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства у позовній заяві висловлено прохання визнати за позивачкою право власності на спадкове майно у виді частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13.09.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірительки. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог.

Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, у віці 85 років, померла громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.09.2022 (а.с. 8).

ОСОБА_2 доводилась позивачці бабусею по батьківській лінії, про що свідчать копії наступних документів: свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 ; свідоцтва про шлюб укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , серії НОМЕР_4 (а.с. 10, 11, 12).

При житті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_3 , який доводиться позивачці батьком, як спадкоємець першої черги за законом частку у житловому будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.12.2002, яке ухвалено у справі №2-556/2002, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку як спільної сумісної власності, та на частку житлового будинку як на спадкове майно належне за життя померлому ОСОБА_3 (а.с. 24-25).

На підставі зазначеного вище рішення суду за позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частку закінченого будівництвом житлового будинку загальною площею 66,81 кв.м. по АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є Витяг з Державного реєстру речових прав за №344535036 від 29.08.2023 (а.с. 19).

В свою чергу за матір`ю позивачки ОСОБА_4 зареєстровано право власності на частку вищевказаного житлового будинку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав за №344535463 від 29.08.2023. При цьому, право власності на одну четверту частку зазначеного вище житлового будинку, яку успадкувала за життя ОСОБА_2 за померлим сином в реєстрі речового права не зареєстровано (а.с. 18).

Позивачка, ОСОБА_1 , прийняла спадщину до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_2 , шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Міжгірської державної нотаріальної контори. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, у встановлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_2 до Міжгірської державної нотаріальної контори не надходили. Ці обставини підтверджуються Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 14, 15, 16, 13).

За вищенаведеного, позивачка ОСОБА_1 , вважається такою, що прийняла Спадщину до майна померлої бабусі ОСОБА_2 , відповідно до вимог статей 1269 та 1270 Цивільного кодексу України, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, на підставі якої державним нотаріусом 11.10.2022 було заведено спадкову справу за номером у нотаріуса 75/2022, номер у спадковому реєстрі: 69785485 (а.с. 14).

Як вбачається з довідки Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області №1853 від 03.10.2022, померла ОСОБА_2 на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент її смерті разом із нею ніхто постійно не проживав (а.с. 20).

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 вважається єдиним належним спадкоємцем за законом п`ятої черги, яка прийняла спадщину до майна померлої бабусі ОСОБА_2 .

Постановою від 04.09.2023 державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори відмовлено позиваці у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме на частку у праві власності на Спадковий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на частку у праві власності на житловий будинок, які б підтверджували право власності ОСОБА_2 на зазначену частку, та відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо вказаного нерухомого майна (а.с. 13).

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Матеріалами справи підтверджено, що за життя бабуся позивачки набула право власності на відповідну частку спірного майна, а відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачку як спадкоємицю права на спадщину.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що прийняттям спадщини позивачем права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 1941,50 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви (3883,00 х 0,5 = 1941,50).

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 141, 142, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на (одну четверту) частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємицею за законом п`ятої черги після смерті бабусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі даного позову на підставі квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки №17 від 13.09.2023, що становить 1941,50 грн. (одна тисяча дев?ятсот сорок одна гривня 50 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2023 року.

Суддя Пухальський С. В.