Справа № 143/210/18
Провадження № 22-ц/801/1810/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 рокуСправа № 143/210/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частки майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Глазуновою Любов`ю Михайлівною, на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області про призначення експертизи, постановлену у цій справі 27 липня 2023 року у м. Іллінці суддею цього суду Шелюховським М. В.,

В С Т А Н О В И В:

У 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , у якому відповідно до остаточних позовних вимог просив визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на частки спірного майна.

Позов обґрунтовано тим, що з липня 2007 року він проживав разом з ОСОБА_3 однією сім?єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Під час спільного проживання як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ними 14 серпня 2007 року за спільні кошти придбано будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 . Позивач вказував, що дане нерухоме майно фактично було придбано ними за 50 000 грн. За їхньою взаємною домовленістю будинок було зареєстровано на доньку ОСОБА_3 ОСОБА_2 , оскільки кожен із них перебував у інших зареєстрованих шлюбах, але за умови, що у подальшому, після реєстрації між ними шлюбу, він буде перереєстрований на когось із них. 20 січня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. ОСОБА_2 з метою повернення будинку матері та ОСОБА_1 подарувала його ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 08 травня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори.

В період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цьому будинку ними було проведено капітальний ремонт, замінено вікна, двері, підлогу, дах, облаштовано навіс, ванну, вбиральню, підключено будинок до міського водопроводу, поставлено огорожу, придбано меблі та проведено ремонті роботи у веранді, на що було витрачено близько 90 000 грн., тобто вартість даного нерухомого майна зросла.

На початку 2017 року відповідачі стали перешкоджати позивачу у користуванні даним будинком. З 13 червня 2017 року власником будинку є ОСОБА_2 на підставі угоди, укладеної між нею та ОСОБА_3 , якою договір дарування житлового будинку від 08 травня 2009 року розірвано.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за ним право власності на частки цього будинку.

05 березня 2020 року ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області залучено ОСОБА_2 як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 червня 2023 року ОСОБА_1 подав клопотання про призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи.

27 липня 2023 року Іллінецьком районним судом Вінницької області винесена ухвала, якою вказане клопотання задоволено. Призначено у цій справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1) яка ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 14 серпня 2007 року? 2) яка ринкова вартість вказаного будинку станом 31 липня 2018 року, тобто на час смерті ОСОБА_3 .? 3) який перелік та об`єми фактично виконаних ремонтно-будівельних робіт у цьому житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в період з 2007 по 2018 роки, яка їх вартість чи істотно вплинули такі поліпшення на кінцеву вартість об`єкту нерухомості? На час проведення експертизи провадження у даній справі зупинено.

Не погодившись із цією ухвалою, представник ОСОБА_2 адвокат Глазунова Л.М., посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема скаржник вказує на те, що клопотання позивача про призначення експертизи суд першої інстанції мав залишити без розгляду з огляду на положення ч. 4 ст. 117 ЦПК України, оскільки ним не долучено до нього квитанцію про сплату судового збору всупереч вимогам ч. 3 ст. 117 ЦПК України, адже воно є клопотання про витребування доказів, за подання якого сплачується судовий збір. Також він посилається на постанову Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі №143/1525/17, у якій встановлено факти, що не підлягають доказуванню, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованих шлюбах до січня 2009 року; ОСОБА_2 , будучи власником нерухомого майна, розпорядилась ним на власний розсуд, отже ОСОБА_1 не був стороною жодного правочину, а відтак відсутні підстави вважати, що спірне майно набуте ним під час спільного проживання з ОСОБА_3 ; факт спільного проживання позивачем з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з липня 2007 року не встановлено, а також не доведено належними і допустимими доказами належності вказаного будинку до складу спільного сумісного майна подружжя. Крім того, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка була прийнята ОСОБА_2 , спірний будинок не увійшов, з огляду на це ОСОБА_2 не може бути правонаступником ОСОБА_3 , а тому провадження у даній справі суду слід було закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частки майна.

У зв`язку з цим 06 червня 2023 року ОСОБА_1 подав клопотання про призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи, яке є уточненням клопотання, яке заявлялось ним 24 квітня 2018 року, з метою визначення того, чи істотно збільшилося у своїй вартості спірне домоволодіння в результаті спільної трудової та грошової участі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у здійсненні його переобладнання та проведення ремонтних робіт під час спільного проживання без реєстрації шлюбу та подальшим його укладенням. Проведення експертизи просив доручити експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертів просив поставити вище вказані питання (а. с. 224-226, том 2).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3-5 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Частинами 1, 5 ст. 104 ЦПК України встановлено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року роз`яснено, що ухвала суду про призначення експертизи повинна бути складена як окремий документ з наведенням у ній мотивів прийнятого рішення про призначення експертизи та чітким викладенням питань, що стосуються предмета останньої. В ухвалі має бути зазначено, які подані учасниками судового розгляду питання і з яких мотивів відхилено.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, орієнтовний перелік питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведено в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 року за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5).

Із сукупності наведених норм права слідує, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Учасники судового процесу вправі пропонувати суду питання, які мають бути роз`яснені експертом, проте остаточне коло питань судовому експерту визначається судом.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Суд першої інстанції, оцінивши підстави призначення заявленої у клопотанні експертизи, зважаючи на предмет позову та необхідність спеціальних знань для з`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов вірного висновку про її призначення, визначивши при цьому відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України зміст питань, з яких має бути проведена ця експертиза.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що до клопотання про призначення експертизи позивач не додав квитанцію про сплату судового збору всупереч вимогам ч. 3 ст. 117 ЦПК України, адже воно є клопотання про витребування доказів, за подання якого сплачується судовий збір, а тому з огляду на положення ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд мав залишити таке клопотання без розгляду, з огляду на таке.

За ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно із п. п. 3-4 ст.117 ЦПК України за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

В свою чергу, згідно п. 8 постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» сплата судового збору у випадку, передбаченому п. п. 13 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному ст. 135 ЦПК, а не за подання клопотань про витребування доказів (виклик до суду свідків, призначення експертизи, витребування письмових чи речових доказів тощо), які розглядаються відповідно до ст. 130 ЦПК у попередньому судовому засіданні чи ст. 168 ЦПК у судовому засіданні.

З урахуванням вказаних положень постанови Пленуму, змін до ЦПК України, зокрема в частині номерів та назв статей цього Кодексу, сплата судового збору за подання клопотання про призначення експертизи, яке було розглянуто судом у даній справі відповідно до ст. 197 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні, не здійснюється.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за подання клопотання про призначення експертизи, якщо ця процесуальна дія не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватися.

Натомість стороною, яка заявила відповідне клопотання, сплачуються витрати на проведення експертизи на рахунок експертної установи, що сторонам було роз`яснено судом в оскаржуваній ухвалі, які відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Посилання скаржника на постанову Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі №143/1525/17, у якій встановлено вище наведені факти, що не підлягають доказуванню, є необґрунтованим, оскільки скаржник, посилаючись на вказане судове рішення, не врахував, що суд, розглядаючи іншу справу, надав вищезазначеним фактам власну правову оцінку, яка згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України не є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи.

Твердження скаржника про те, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка була прийнята ОСОБА_2 , спірний будинок не увійшов, з огляду на це ОСОБА_2 не може бути правонаступником ОСОБА_3 , а тому провадження у даній справі суду слід було закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як спірні правовідносини не допускають правонаступництва, відхиляється апеляційним судом, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Тобто, визначення відповідача, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 червня 2023 року у справі №368/1279/19.

Зазначені обставини входять до предмету доказування у цій справі і будуть з`ясовуватись судом при розгляді справи по суті відповідно до вимог ст. 228 ЦПК України. Разом з тим, вказуючи на такі обставини, скаржник надає оцінку доведеності позову, однак як вбачається зі змісту наведених вище норм процесуального права щодо призначення експертизи судом під час вирішення питання про призначення експертизи доведеність позову не перевіряється, а з огляду на положення ч.1 ст. 264 ЦПК України це питання вирішується судом під час ухвалення рішення після розгляду справи по суті.

Крім того згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України вказану ухвалу слід залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції в частині зупинення провадження у справі не оскаржувалась, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України не переглядалась.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Глазуновою Любов`ю Михайлівною, залишити без задоволення, а ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : І. В. Міхасішин

І. М. Стадник