РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/510/23

Провадження № 2/293/251/2023

20 вересня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Артемчук Т.В.

представника позивача Гуменюк О.В., ордер серії АМ № 1018890 від 11.04.2023

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Черняхів справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 3% річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до змісту якого просить:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 296099,70 грн з яких: 146745,37 грн - сума матеріальної шкоди, 10264 грн 3% річних, 62590,33 грн індексації, 5500 грн витрат на проведення авто товарознавчої експертизи; 15000,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані порушенням правил дорожнього руху відповідачем, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода, що призвела до отримання матеріальних та моральних збитків.

18.04.2023 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Виконавчого комітету Потіївської громади Житомирського району Житомирської області з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .

10.05.2023 на адресу суду від Потіївської сільської ради надійшов лист, згідно якого гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 не зареєстрований та не проживає.

15.05.2023 суд ухвалою прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 3% річних та індексаційних витрат до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Розгляд справи призначив на 16 червня 2023 року об 10:00 год. Явку позивача визнав обов`язковою. Одночасно постановив виклик відповідача у справі додатково здійснити через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

16.06.2023 суд відклав розгляд справи по суті на 13.07.2023 об 12:30 год. у зв`язку з неявкою позивача. Явку позивача у судове засідання визнав обов`язковою.

Ухвалою від 13.07.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 13.07.2023, суд відклав судове засідання за клопотанням представника позивача на 15.08.2023.

Ухвалою від 15.08.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 15.08.2023, суд відклав розгляд справи на 20.09.2023.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 11.12.2020 о 12:40 на автодорозі Черняхів-Малин на 11км+600м сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, що належить позивачу, зазнав значних механічних пошкоджень. Винним у скоєнні ДТП,згідно з постановою суду, є водій ОСОБА_2 . Вартість матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter складає 266745,37 грн.

Позивач доводить, що в результаті пошкодження її транспортного засобу їй завдано матеріальної та моральної шкоди.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодовувати завдану шкоду, позивач змушена звернутись до нього з позовом до суду за захистом своїх майнових прав.

В обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивач зазначає, що відповідно до висновку автотоваознавчої експертизи вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter ОСОБА_1 , становить 266745,37 грн. Утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля - 68 819,67 грн. Страховик виплатив відшкодування у сумі 120000 грн, але розмір страхового відшкодування не покриває весь спричинений збиток. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 146 745,37 грн та 5500 грн витрат на проведення експертизи.

За несвоєчасне виконання грошових зобов"язань позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявила до стягнення з відповідача 10264 грн - 3% річних за період з 11.12.2020 (дата ДТП) до 11.04.2023 року (дата звернення до суду з позовом) та 62590,33 грн інфляційних за період з 11.12.2020 (дата ДТП) до 11.04.2023 року (дата звернення до суду з позовом).

В обґрунтування розміру моральної шкоди у сумі 15 000 гривень позивач доводить, що наслідки ДТП потягли за собою нераціональне витрачання її життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення звичайного способу життя, не бажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду позбавляє позивача придбати новий автомобіль, що позбавляє останню джерела доходу.

Як на правові підстави заявленого позову позивач посилається на норми ст.ст. 22,23,1166,1187, 1188,625 ЦК України.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив завдану позивачу шкоду, позивач за захистом свого порушеного права звернулась до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Вказав, що сума страхового відшкодування узгоджена між позивачем і страховою компанією, про що має місце відповідь страхової компанії на адвокатський запит. Зазначив, що при задоволенні позову розрахунок понесених витрат позивачем на правову допомогу буде поданий суду додатково в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Щодо підтвердження витрат на проведення експертизи вказав на акт виконаних робіт.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У відзиві на позовну заяву проедставник відповідача просив розгляд справи здійснювати без участі відповідача.

14.06.2023 за вих-№3359 через ЄСІТС підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 45-54).

Заперечуючи проти позову сторона відповідача зазначає, що за змістом висновку №01/01/21 від 14.01.2021 автотоварознавчої експертизи, виготовленої на замовлення позивача, автомобіль позивача є фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту є вищою за вартість автомобіля до ДТП, розмір матеріальної шкоди завданої позивачу має визначатись як різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також підлягає вирахуванню сума страхового відшкодування виплачена позивачу у розмірі 120 000,00 грн. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відповідач доводить, що оскільки ринкова вартість належного позивачу автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди складала 266745,37 грн., а розмір ринкової (залишкової) вартості пошкодженого колісного транспортного засобу який залишився у позивача склав - 68819,67 грн, крім того позивачу сплачене страхове відшкодування в сумі 120 000,00 грн., то відповідно положень ст. 1194 ЦК України, п. 30.2 ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власниківназемних транспортних засобів" позивачу належить до відшкодування 77 925,70 грн (266 745,37 68 819,67 120 000,00).

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 10 264,00 грн (десять тисяч двісті шістдесят чотири гривні 00 копійок) та індексації в розмірі 62 590,33 грн (шістдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто гривень 33 копійки) вказує, що позивач звернулась до суду з позовною заявою 11 квітня 2023 року зазначивши при цьому, що з вимогами до відповідача щодо компенсації завданих збитків до подання позову до суду не зверталась. Відповідач вважає, що в даному випадку відсутнє прострочення заборгованості щодо відшкодування завданої шкоди, оскільки позивач не повідомляла відповідача про існування такої матеріальної шкоди, тому підстав для стягнення 3% річних та інфляційних відсутні.

Відносно витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 5500 грн, відповідач зауважує що позивач не подала доказів на підтвердження понесених витрат, тому в цій частині позову вимоги вважає безпідставними.

При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, відповідач уважає, що розмір моральної шкоди в сумі 15000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі. Вважає, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 3000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

Щодо розміру витрат на правову допомогу відповідач зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу позивача не співмірний зі складністю справи та є завищеними.

За викладених обставин просить позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 3% річних та індексаційних витрат задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 77 925,70 грн матеріальної шкоди, 3 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати з врахуванням застосування в подальшому пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, позицію щодо виниклих спірних правовідносин сторонами висловлено у поданих ними заявах, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами без участі відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 20.09.2023 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

11.12.2020 о 12:40 год. на автодорозі Черняхів-Малин на 11км+600м, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги та здійснив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.12-13).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить відповідачу ОСОБА_4 (а.с.8).

Право власності на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно постанои Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.04.2021 у справі № 293/352/21, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вказаному ДТП. Постановою Житомирської апеляційного суду від 05.10.2021 вказану постанову суду залишено без змін (а.с.12-13, 14-15).

Відповідно до висновку №01/01/21 проведеної автотоварознавчої експертизи автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу становить 266745,37 грн. Утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля становить 68 819,67 грн (а.с.9-10).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_3 застрахована у Страховій компанії "Універсальна" (а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована в ТДВ "СГ Оберіг".

Згідно відповіді Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова Група "Оберіг" встановлено, що відповідно до заяви на виплату стахового відшкодування від 20.01.2021 між власником пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_4 та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова Група "Оберіг" узгоджено розмір страхового відшкодування в смі 120000,00 гривень. За такою заявою також погоджено, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному у ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означенного страхового випадку; розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено; страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають проведенні оцінки, експертизи. Погоджений розмір страхового відшкодування сплачено 04.11.2021 на реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування (а.с.102).

Позивач зазначає, що діями відповідача в результаті пошкодження її транспортного засобу їй завдано матеріальної та моральної шкоди.

Розмір матеріальної шкоди позивач доводить висновком автотоваознавчої експертизи за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter ОСОБА_1 , становить 266 745,37 грн. Утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля - 68 819,67 грн. Пояснює, що страховик виплатив відшкодування у сумі 120 000 грн, але розмір страхового відшкодування не покриває весь спричинений збиток, а тому з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 146 745,37 грн та 5500 грн витрат на проведення експертизи.

За несвоєчасне виконання грошових зобов"язань позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявила до стягнення з відповідача 10264 грн - 3% річних за період з 11.12.2020 (дата ДТП) до 11.04.2023 року (дата звернення до суду з позовом) та 62590,33 грн інфляційних за період з 11.12.2020 (дата ДТП) до 11.04.2023 року (дата звернення до суду з позовом).

Моральну шкоду, яку діями відповідача заподіяно позивачу, позивач оцінює в 15000 гривень та просить стягнети з відповідача.

За викладених обставин, оскільки відповідач добровільно не відшкодував позивачу завданої шкоди, позивач за захистом свого порушеного права звернулась до суду

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної )та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

За нормами ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення завданої внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року№ 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок , що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , винного у ДТП застрахована в ТДВ "СГ Оберіг".

ТДВ "СГ Обері"» відшкодувало ОСОБА_1 (позивачу) 120000,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Така сума відшкодування взаємно узгоджена з власником пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_4 та страховиком, які досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки, експертизи. Погоджений розмір страхового відшкодування сплачено 04.11.2021 на реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування (а.с.102).

З наданого позивачем висновку №01/01/21 експерта автотоварознавчої експертизи автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вбачається, що ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311, реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на момент ДТП, яка мала місце 11.12.2020 року становила 266 745,37 грн (двісті шістдесят шість тисяч сімсот сорок п`ять грн 37 коп); вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311, реєстрацію номер НОМЕР_3 станом на 11.12.2020 року, без урахування ПДВ становила 562 242,11 грн (п`ятсот шістдесят дві тисячі двісті сорок дві грн, 11 коп); вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобілі Mercedes-Benz Sprinter 311, реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 11.12.2020 року, без урахування ПДВ становила 562 242,11 грн (п`ятсот шістдесят дві тисячі двісті, сорок дві грн, 11 коп); вартість матеріального збитку, завданий власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311 реєстраційний номер НОМЕР_3 , з технічної точки зору, станом на 11.12.2020, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 11.12.2020 року становила 266 745,37 грн (двісті шістдесят шість тисяч сімсот сорок п`ять грн, 37 коп.); утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311, реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на дату ДТП 11.12.2020 року становила 68 819,67 грн (шістдесят вісім тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 67 коп (а.с.9-10).

Такий висновок відповідачем не спростовано та не оспорювався.

Статтею 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Законом України від 05 липня 2012 року № 5090-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який набрав чинності 05 лютого 2013 року, до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" були внесені зміни, які полягали, зокрема в тому, що із вказаної статті виключено пункт 30.3, яким передбачалося, що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП, а право на залишки транспортного засобу отримує страховик.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в чинній редакції транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Судом встановлено,що ремонт автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 311, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

Тому порядок відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав би передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом потерпіла особа набуває права на відшкодування шкоди за фізично знищений транспортний засіб в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП у разі передачі залишків транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного суду від 14.06.2023 у справі №125/1216/20.

Жодних доказів, які підтвердили передачу пошкодженого транспортного засобу відповідачу позивачем суду не надано. Крім того у судовому засідання представник позивача також вказав ина те, що автомобіль залишився у власності позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав набуття права позивачем на отримання відшкодування шкоди від відповідача в повному розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП з урахуванням страхового відшкодування.

Таким чином відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 77 925,70 грн як частину завданої, але не відшкодованої шкоди.

Визначаючи саме таку суму до стягнення суд ураховує, що ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 266 745,37 грн, позивачу за наслідками ДТП здійснено страхове відшкодування у розмірі 120 000 грн та утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля склала - 68 819,67 грн (266 745,37- 120 000- 68 819,67 =77 925,70).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відшкодування трьох відсотків річних та індексації втрат згідно вимог ст. 625 ЦПК України як міри відповідальності відповідача за прострочення грошового зобов`язання суд зазначає таке.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК).

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

В даному випадку, між сторонами договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з відповідачів на користь позивача майнової шкоди, яке не виконувалась відповідачами не ухвалювалось.

Крім того доказів, які підтверджували факт звернення позивача до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди за наслідками ДТП, до подання позову до суду, позивач не надала.

За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося,позивач із письмовобю вимогою про відшкодування шкоди відповідача нге зверталась, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні станом на момент звернення до суду, оскільки грошове зобов"язання відповідача не було простроченим, тому права та інтереси позивача в цій частині саме на момент звернення до суду не були порушені.

Вказані висновки суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, провадження № 61-12530св18.

Таким чином суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в частині стянення з відповідвача 10264,00грн 3% річних та 62590,33грн інфляційних.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 15000,00грн моральної шкоди.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області у справі № 293/352/21 від 27.04.2021 суд встановив, що ДТП , яке сталось 11.12.2020 відбулось за винних дій водія ОСОБА_2 (а.с. 12-13). Постанова суду набрала законної сили 05.10.2021.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак постанова Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.04.2021 є належним та допустимим доказом, який підтверджує ту обставину, що шкода позивачу, завдана з вини ОСОБА_2 (відповідача).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Між тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд уважає, що діями відповідача були заподіяні моральні страждання позивачу, а саме, у позивача був порушений звичайний спосіб життя, пов`язаний з експлуатацію автомобіля, він був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд, з урахуванням принципів співмірності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 гривень.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених фактичних обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог (82925,70 грн х 4034,60 грн/311099,70 грн = 1075,45 грн).

Що стосується витрат позивача, які понесені нею на проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 5500 гривень суд зазначає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами понесення таких витрат. Первинні документи на підтвердження понесених витрат позивач до матеріалів спраи не додав. Відтак такі витрати суд покладає на позивача.

При цьому суд зазначає, що акт виконаних робіт на який посилається позивач щодо сплати грошових коштів за проведення експертизи не є тим належним та достатнім доказом, які б вказував на їх сплату, оскільки сам акт виконаних не є платіжним документом і відповідно не підтверджує здійснення позивачем оплати за виконану роботу.

Водночас із змісту акту виконаних робіт слідує, що оплата проводиться шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок виконавця вказаної суми.

Що стосується судових витрат позивача, які нею понесені по оплаті послуг професійної правничої допомоги, які встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів, суд зазначає, що представником позивача зроблено заяву про надання таких доказів суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13,79,81,91, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 )

- 77925,70 грн матеріальної шкоди

- 5000,00 грн моральної шкоди

- 1075,45 грн судового збору

3. В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення складений та підписаний: 25.09.2023.

Суддя Людмила ЛОСЬ