справа № 208/1623/23
№ провадження 2/208/622/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.,

секретар судового засідання - Водоп`янова Ю.Д.,

представник позивача - адвокат Бурдік В.І.,

представник відповідача - Донець О.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровагонмаш» «про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу», -

встановив:

1.Стислий виклад позовних вимог.

28 лютого 2023 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - ОСОБА_1 , просить:

- поновити на роботі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 30 січня 2023 року на рівнозначній посаді до посади, яку обіймала на час звільнення або внести зміни в штатному розписі ввівши відповідну посаду;

- стягнути з приватного акціонерного товариства «Дніпровагонмаш» (, 51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Українська, будинок 4) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.01.2023 року по день фактичного поновлення на посаді на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- стягнути з приватного акціонерного товариства «Дніпровагонмаш» (, 51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Українська, будинок 4) судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- стягнути з приватного акціонерного товариства «Дніпровагонмаш» (, 51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Українська, будинок 4) витрати на оплату гонорару успіху адвоката у сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

2.Обґрунтування позиці позивача.

В обґрунтування заявлений позовний вимог, позивач ОСОБА_1 зазначила, що 14.12.2021 року вона була переведена Приватним Акціонерним Товариством «Дніпровагонмаш» на посаду старший табельник у зварювально-складальному цеху ПрАТ «Дніпровагонмаш» у місті Кам`янське Дніпропетровської області.

Проте, 30.01.2023 року ОСОБА_1 було звільнено з вищезазначеної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідачем не враховано, що в період з 13.08.2004 року до дня її звільнення, вона працювала на різних посада «Дніпровагонмаш».

Своє рішення відповідач обґрунтував тим, що у зв`язку з реорганізацією у структурі-зварювально-складального цеху ПрАТ «Дніпровагонмаш», а також вдосконалення системи управління згідно з наказом від 31 жовтня 2022 року №1428. 14.11.2022 року ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення з посади старшого табельника зварювально-складального цеху на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 02 січня 2023 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку.

Одночасно з цим їй було запропоновано переведення на наявні вакансії, а саме:

- Начальник штабу оперативно-рятувальної служби цивільного захисту у структурному підрозділі «Управління охорони праці та екології»;

- Диспетчер (старший) у структурному підрозділі «Виробничо-диспетчерський відділ»;

- Енергетик цеху у структурному підрозділі «Ковальсько-пресовий цех»;

- Провідний інженер з комп`ютерних систем у структурному підрозділі «Відділ інформаційних технологій»;

- Начальник відділу екології у структурному підрозділі «Управління охорони праці та екології».

В той же день їй було в усній формі повідомлено, що вона не відповідає кваліфікаційним вимогам вищезазначеним посада, та у зв`язку з чим ОСОБА_1 не вибирала посаду.

Далі 30.01.2023 року перед самим звільненням ОСОБА_1 було запропоновано переведення на наявні вакансії, а саме:

- Менеджер І дослідження та розширення товарного ринку у структурному підрозділі «Відділ маркетингу та продаж»;

- Старший майстер котельної дільниці у структурному підрозділ «Енергосилова дільниця»;

- Провідний інженер-конструктор у структурному підрозділі «Відділ головного технолога»;

- Провідний інженер з комп`ютерних систем у структурному підрозділі «Відділ інформаційних технологій»;

- Фахівець із супроводу продажу у структурному підрозділі «відділ збутової логістики»;

- Завідувач господарством у структурному підрозділі дитячий оздоровчий табір;

- Начальник відділу у структурному підрозділі «відділ екології»;

- Начальник штабу у структурному підрозділі "штаб оперативно-рятувальної служби цивільного захисту.

ОСОБА_1 була згодна на переведення на посаду - фахівець із супроводу продажу, про що вона власноручно зробила відмітку на повідомленні, але в той же день їй було відмовлено про, що зроблено відмітку на повідомленні наступного змісту «Не відповідає кваліфікаційним вимогам за посадою фахівця із супроводу продажу» підписав начальник ВЗЛ Вороній, звертаємо увагу суду, що ОСОБА_1 не ознайомлювали та не попереджати її, що запропоновані вакансії не відповідають її кваліфікації.

Вище наведенні дії, на думку позивача свідчать про те, що при обранні позивачем вакантних посад запропонованих відповідачем, останнім здійснювалася перевірка її кваліфікації та досвіду, та ухвалювалося певне рішення, вважаємо, що такі дії суперечать ст. 49-2 КзПП України.

Тобто роботодавець створив такі умови, які обмежили право особи, яка попереджена про звільнення на обрання вільної посади, оскільки таке поставлене під умову. Не зважаючи на те, що в попередженні про звільнення вказано про пропозицію відповідної посади, роботодавець шляхом створення якихось процедур, для визначення відповідності працівника запропонованій посаді, унеможливив беззаперечне використання ним свого права.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Все вищевикладене свідчить про те що роботодавець ПрАТ «Дніпровагонмаш» порушив процедуру звільнення ОСОБА_1 з роботи в частині пропозицій вакантних посад та обов`язку переведення працівника на такі посади при скороченні штат) та чисельності.

3.Позиція відповідача.

Відповідачем позовні вимоги ОСОБА_1 не визнані.

Свою позицію відповідачем ПАТ «Дніпровагонмаш» викладено у відзиві на позов, за змістом якого зазначено, що ОСОБА_1 з 14.12.2021р. (Наказ № 1511) працювала старшим табельником в зварювально-складальному цеху ПрАТ «Дніпровагонмаш».

31 жовтня 2022р., у зв`язку з реорганізацією у структурі зварювально-складального цеху, а також з метою вдосконалення системи управління ПрАТ «Дніпровагонмаш», видано наказ №1428 «Про реорганізацію в зварювально-складального цеху» (надалі - Наказ № 1428), яким, зокрема, ліквідовано посади:

заступник начальника з малярного виробництва - 1 шт.од.;

заступник начальника цеху - 1 шт.од.;

майстер потоку - 1 шт. од.;

старший табельник - 1 шт. од..

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до повідомлення від 14.11.2022р. Позивачка була попереджена про наступне звільнення з посади старшого табельника ЗСЦ. Одночасно з цим, вона була ознайомлена з наявними вакансіями. Однак, Позивачка категорично відмовилася від усіх запропонованих їй посад. Свою незгоду пояснила відсутністю у неї потрібної освіти.

30.01.2023р. наступним повідомленням Позивачка була повторно повідомлена про скорочення посади старшого табельника зварювально-складального цеху у зв`язку з реорганізацією у структурі цеху ПрАТ «Дніпровагонмаш». Ій, було запропоновано наявні на той момент вакансії. Позивачка виявила бажання зайняти вакантну посаду фахівця із супроводу продаж у відділі збутової логістики. Однак виявилось, що вона не відповідає кваліфікаційним вимогам за даною посадою, про що було зазначено начальником відділу збутової логістики.

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11.03.2020 № 813/1220/16, від 10.03.2015 №21-52а15 та 01.04.2015 №6-40цс15, а також постановах Верховного Суду від 20.02.2019 № 819/691/17 та 08.05.2019 №06/1 175/17.

В постановах Верховного Суду України від 06.05.2020 № 487/2191/17 та від 10.04.2023 №344/17665/21 зазначено також наступне: «при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота».

А отже, виходячи з вищенаведеного, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, а за відсутності такої роботи іншу наявну роботу.

Критеріїв визначення кваліфікації працівника законодавством про працю не встановлено. При цьому, тлумачний словник та Класифікатор професій ДК 003:2010, затверджений наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 № 327, надає наступну інформацію:

Робота - певні завдання та обов`язки, що виконані, виконуються чи повинні бути виконані однією особою.

Кваліфікація - рівень підготовки, присвоєний за результатами оцінки незалежною комісією навичок фахівця і підтверджений документально. Шкала майстерності представлена рівнями (розрядами), рух по яких відбувається у вертикальному напрямку. Кваліфікація - здатність виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи.

Спеціальність - комплекс знань, отриманих в результаті цілеспрямованої підготовки та підтверджений відповідним документом. Навички та вміння необхідні для того, щоб успішно справлятися з колом обов`язків, виконуваних ним. Спеціалізація пов`язана як з необхідною галуззю знань, використовуваними інструментами чи устаткуванням, так і з продукцією, яка виробляється, або надаваними послугами і відповідає певною мірою деталізованому колу професійних завдань та обов`язків.

Таким чином, спеціальність - це набір знань, умінь і навичок, а кваліфікація - рівень майстерності. У людини може бути декілька професій, і в кожній з них - свій рівень майстерності.

У відповідності до ч. 2 чт. 24 КзпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Статтею 25 КЗпП України встановлена заборона для роботодавця вимагати від осіб, які поступають на роботу документи, подання яких не передбачено законодавством.

При укладенні трудового договору Позивачка надала копію паспорта та трудову книжку. Документи щодо освіти, спеціальності або кваліфікації Позивачкою не надавалися. Не надавалися такі документи і згодом, під час виконання нею трудових обов`язків.

Отже, на момент повідомлення Позивачки про наступне звільнення Відповідач не мав жодних даних про наявність або відсутність у неї будь-якої освіти чи кваліфікації.

У зв`язку з наведеним, дивує твердження Позивачки, що дії Відповідача щодо перевірки ії кваліфікації та досвіду суперечать ст. 49-2 КЗпП України. Адже, Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. З ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на вищезазначене, роботодавець/власник задля виконання вимог ч. З ст. 49-2 КЗпП України повинен бути обізнаний щодо освіти, кваліфікації, досвіду тощо працівника, що вивільняється у порядку п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України, адже ця інформація дозволить роботодавцю розуміти яку саме вакансію можна запропонувати працівникові, щоб вона якнайкраще відповідала його професійним можливостям.

Не маючи даних а ні щодо освіти, чи спеціальності, отриманих Позивачкою, а ні щодо кваліфікації та її можливого підвищення. Відповідач, виконуючи обов`язки, передбачені ст. 49-2 КЗгіП України, запропонував Позивачці всі наявні на підприємстві вакансії.

Позивачка відмовилася від запропонованих 14.11.2022р. вакансій, зазначивши, що не має потрібної освіти.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору Відповідач 30.01.2023р. запропонував інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом періоду, що минув з 14.11.2022р.

Позивачка виявила бажання зайняти посаду фахівця із супроводу продаж у відділі збутової логістики.

Так, згідно Посадової інструкції № 416/3-22 затвердженої генеральним директором ПрАТ «Дніпровагонмаш» 29.12.2022р., кваліфікаційні вимоги до даної посади передбачають наявність повної або базової вищої освіти відповідного напрямку підготовки та певного підвищення кваліфікації.

Позивачка не надала документального підтвердження своєї відповідності даним кваліфікаційним вимогам, а отже, начальник відділу збутової логістики повідмовив їй про невідповідність кваліфікаційним вимогам посади.

А тому заявлена позиція позивачки про те, що звільнення її відбулося з порушенням норм законодавства, є позицією позивача яка жодним доказом не підтверджена.

Відповідач наголошує, що звільнення Позивачки відбулось із дотриманням вимог норм трудового законодавства, зокрема: у Відповідача мало місце скорочення штату працівників; Позивачка була вчасно попереджена про наступне звільнення і їй були запропоновані вакантні посади, від яких Позивачка чи відмовилася, чи не відповідала кваліфікаційним вимогам.

Щодо твердження Позивачки відносно не врахування роботодавцем її переважного права на залишення на роботі як члена сім`ї загиблих ветеранів війни, то застосування положень ст. 42 КЗпП України можливе серед працівників, що обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Тобто, враховується лише у випадку скорочення однорідних професій чи посад.

Посада, яку займала Позивачка була єдиною у штатному розкладі, який діяв до реорганізації в структурі зварювально-складального цеху і відсутня у штатному розкладі після проведення такої реорганізації. Тобто згідно штатного розкладу ПрАТ «Дніпровагонмаш» вбачається, що до реорганізації у штаті зварювально-складального цеху працював один старший табельник, після реорганізації в цеху дана посада відсутня в штатному розкладі.

4.Заяви, клопотання, процесуальні питання.

28 лютого 2023 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов.

01 березня 2023 року позовна заява прийнята до провадження суду та відкрито спрощене позовне провадження.

08 травня 2023 року від позивача подано клопотання про витребування доказів.

08 травня 2023 року ухвалою суду клопотання сторони позивача задоволено, витребувано докази.

10 травня 2023 року відповідачем подано відзив на позов, з доданими доказами до нього.

27 червня 2023 року відповідачем також надані докази заявлені для витребування позивачем.

5.Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 на підтвердження наявності освіти надано:

-копію посвідчення № НОМЕР_2 про закінчення курсів машинопису та діловодства при малому підприємстві «Лотос» від 30.11.1993 року (а.с. 103),

-копію свідоцтва про здобуття повної загальної середньої освіти (а.с. 104), за яким ОСОБА_1 здобула повну загальну середню освіту в 2020 році у комунальному закладі «Середня загальноосвітня школа № 31 з класами вечірньої форми навчання» КМР;

-копію свідоцтва Р17 № НОМЕР_3 від 20.12.2017 року видане Дніпропетровським центром професійно-технічної освіти державної служби зайнятості про здобуття ОСОБА_1 професії «контролера-касира» (а.с. 106);

-копію свідоцтва про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій № 47/2000 від 04.07.2000 року з присвоєння 04.07.2000 року за протоколом № 21 професії токар 2-го розряду (а.с. 102).

Згідно до довідки виданої Відділом кадрів ПрАТ «Дніпровагонмаш» за № 2/17-в/к № 13 від 26.06.2023 року (а.с. 111), ОСОБА_1 прийнята 08.10.2018 року у зварювально-складальний цех нарядчиком (наказ про прийняття від 05.10.2018 року № 999) при працевлаштуванні на роботу у формі № П-2 вказано наявність середньої освіти. Додатково навчання та підвищення кваліфікації на підприємстві не проходила. В процесі звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 запропоновано надати документи про освіту, проте документи надані не були.

Зазначена підтверджено в ході судового розгляду, долученою особою картою на ОСОБА_1 заповнену особою при обліку як робітника ПрАТ «Дніпровагонмаш» (а.с. 112), згідно до якої зазначено:

«освіта» - середня; «спеціальність за дипломом» - відсутні відомості; «кваліфікація з дипломом» - відомості відсутні.

ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих ветеранів війни, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_4 виданого 08 червня 2022 року (а.с. 11), копією свідоцтва про шлюб, про реєстрацію смерті, документи з військової частини (а.с. 23-27).

Згідно до копії трудової книжки НОМЕР_5 (а.с. 12-18), встановлено, що:

13 серпня 2004 року ОСОБА_1 прийнята на посаду свердлувальником 3 розряду;

13 серпня 2004 року переведена у зварювально-збиральний цех свердлувальником 3 розряду;

01 серпня 2005 року їй присвоєно розряд 4-ий;

16 травня 2013 року переведена у зварювально-збиральному цеху нарядчиком тимчасово;

26 вересня 2014 року переведена у зварювально-збиральному цеху табельником за строковим трудовим договором;

24 грудня 2014 року переведена у зварювально-збиральному цеху свердлувальником 4-го розряду;

16 березня 2015 року переміщена у зварювально-збиральному цеху на дільницю дрібносерійного виробництва, свердлувальником 4-го розряду;

19 травня 2015 року переміщена у зварювально-збиральному цеху на дільницю вагонобудівну, свердлувальником 4-го розряду;

01 лютого 2016 року у зварювально-збиральному цеху переведена робочою виробничих бань, на час хвороби основного працівника;

15 березня 2016 року у зварювально-збиральному цеху переведена свердлувальником 4-го розряду;

07 листопада 2016 року у зварювально-зворотному цеху переведена старшим табельником тимчасово;

21 листопада 2016 року у зварювально-зворотному цеху переведена свердлувальником 4-го розряду;

09 грудня 2016 року у зварювально-зворотному цеху переведена табельником на час хвороби основного працівника;

15 грудня 2016 року у зварювально-збиральному цеху переведена свердлувальником 4-го розряду;

19 грудня 2016 року - звільнена за власним бажанням, згідно ст.. 38 КЗпП.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 прийнята ПАТ «Дніпровагонмаш» на посаду у зварювально-складальний цех на посаду нарядчика за строковим трудовим договором;

15 вересня 2021 року переведена у зварювально-складальному цеху диспетчером, постійно;

14 грудня 2021 року переведена у зварювально-складальному цеху, старшим кабельщиком;

31 січня 2023 року звільнена за скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зарахування на посаду 14 грудня 2021 року у зварювально-складальному цеху, старшим кабельщиком ОСОБА_1 підтверджено копією наказу № 1511 від 14.12.2021 року (а.с. 43, 66).

31 жовтня 2022р. (а.с. 68), у зв`язку з реорганізацією у структурі зварювально-складального цеху, а також з метою вдосконалення системи управління ПрАТ «Дніпровагонмаш», видано наказ №1428 «Про реорганізацію в зварювально-складального цеху» (надалі - Наказ № 1428), яким, зокрема, ліквідовано посади:

заступник начальника з малярного виробництва - 1 шт.од.;

заступник начальника цеху - 1 шт.од.;

майстер потоку - 1 шт. од.;

старший табельник - 1 шт. од..

Позивачка відмовилася від запропонованих 14.11.2022р. вакансій, зазначивши, що не має потрібної освіти (а.с. 19,69).

Відповідність пропозицій відповідача щодо наявних вакансій, підтверджена штатним розкладом на 01.10.2022 рік (а.с. 73), на 01.11.2022 рік(а.с. 44, 72).

Відповідач 30.01.2023р. запропонував інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом періоду, що минув з 14.11.2022р. (а.с. 70).

Так, 30.01.2023р. наступним повідомленням Позивачка була повторно повідомлена про скорочення посади старшого табельника зварювально-складального цеху у зв`язку з реорганізацією у структурі цеху ПрАТ «Дніпровагонмаш». Ій, було запропоновано наявні на той момент вакансії. Позивачка виявила бажання зайняти вакантну посаду фахівця із супроводу продаж у відділі збутової логістики. Однак виявилось, що вона не відповідає кваліфікаційним вимогам за даною посадою, про що було зазначено начальником відділу збутової логістики (а.с. 20).

Позивачка виявила бажання зайняти посаду фахівця із супроводу продаж у відділі збутової логістики.

Так, згідно Посадової інструкції № 416/3-22 затвердженої генеральним директором ПрАТ «Дніпровагонмаш» 29.12.2022р., кваліфікаційні вимоги до даної посади передбачають наявність повної або базової вищої освіти відповідного напрямку підготовки та певного підвищення кваліфікації.

Позивачка не надала документального підтвердження своєї відповідності даним кваліфікаційним вимогам, а отже, начальник відділу збутової логістики повідмовив їй про невідповідність кваліфікаційним вимогам посади, що підтверджено сторонами в судовому розгляді, та документами долученими до справи.

ПрАТ «Дніпровагонмаш», своїм Наказом № 13 від 31 січня 2023 року «про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 67), звільнив ОСОБА_1 . З посади старшого табельника зварювально-складального цеху, з підстав скорочення штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою середньомісячної вихідної допомоги, згідно ст. 44 КЗпП України, наказ № 1428 від 31.10.2022 року.

В той же день ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом (а.с. 67 ).

Згідно до посадової інструкції № 416/3-22 посада - спеціаліст з супроводу продажів, (а.с. 71), у п. 6.1. кваліфікаційні вимоги - повна або базова вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст, бакалавр), тощо.

Розмір середньоденного та середньомісячного заробітку ОСОБА_1 підтверджено довідкою № 2/20-563-РО від 17.05.2023 року (а.с. 83).

6.Норми права застосовані судом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

7.Висновки та мотиви прийнятого рішення.

Судом встановлено, що предметом спору в межах даної справи є визнання наказу про звільнення позивача незаконним та його скасування, із поновленням на роботі позивача та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому заявлений спір підлягає врегулюванню із застосуванням норм КЗпП України.

Так, згідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 23.12.2022 року у справі № 511/466/19, наголошено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, згідно до Наказу №1428 «Про реорганізацію в зварювально-складального цеху» рішенням 31 жовтня 2022р. (а.с. 68), у зв`язку з реорганізацією у структурі зварювально-складального цеху, а також з метою вдосконалення системи управління ПрАТ «Дніпровагонмаш», видано було, ліквідовано посади: заступник начальника з малярного виробництва - 1 шт.од.; заступник начальника цеху - 1 шт.од.; майстер потоку - 1 шт. од.; старший табельник - 1 шт. од..

Таким чином, судом встановлено що у відповідача ПрАТ «Дніпровагонмаш», з врахуванням наданих штатних розкладів, за період з 31 жовтня 2022 року на 31.01.2023 рік, дійсно відбулася реорганізація.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Як встановлено, згідно до приписів, ст.ст. 40, 42 ч. 3 ст. 49-1 КЗпП України, відповідачем ПрАТ «Дніпровагонмаш» були двічі запропонувати вакансії для переведення позивачу ОСОБА_1 , проте з боку позивача не надано документів які б підтвердили її освіту яка б відповідала професійним (кваліфікаційним) вимогами для зайняття наявних вакансій на підприємстві, та що ОСОБА_1 була завчасно попереджена про майбутнє звільнення в порядку п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпАП.

Крім того, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44 (на які посилається Позивач), 53 Конституції України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Стаття 43 КЗпП визначає порядок розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Пунктом 2 прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Абзацом 2 статті 43 КЗпП встановлено, що норми статті 43 у період дії воєнного стану застосовуються в редакції частини другої статті 5 Закону № 2136-ІХ від 15.03.2022 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Крім того, частиною 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

Отже, враховуючи вищевикладені норми роботодавець не повинен повідомляти в профспілкову організацію про заплановані заходи щодо звільнення працівників, причин звільнення, кількості звільнених працівників та не повинен погоджувати з профспілковою організацією звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач - роботодавець дотримався вимог закону при звільненні позивача з роботи та наявність підстав для звільнення позивача відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України доведена відповідачем під час розгляду справи та не спростована позивачем.

А, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на роботі, зобов`язання відповідача стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також, відповідачем під час судового розгляду доведено що він своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, а ОСОБА_1 вперше відмовилася від запропонованих їй вакантних посад, а вдруге, погодившись на одну з запропонованих посад не надала документів які б підтвердили наявності в неї освіти яка б відповідала кваліфікаційним вимогам даної посади для її зайняття, та будь-яких документів про отримання освіти відповідачу не надала, на підставі зазначеного суд приходить до висновку що стороною відповідача дотримано процедуру звільнення працівника з підстав п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з наведеного, встановивши всі фактичні обставини справи виходячи із наданих доказів сторонами, всебічно дослідивши обставини справи, визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд приходить до висновку, що відповідачем, як особою на яку покладено тягар доведення законності звільнення позивача, доказано на підставі належних, допустимих і достатніх доказах наявність підстав для звільнення позивача, так і процедури яка передувала її звільненню, як і обізнаність позивача станом на 31.10.2022 року з майбутнім його скороченням станом на 2023 рік, та отриманням нею повідомлення про майбутнє звільнення в порядку п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП за два місяці до дати звільнення, а тому позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

8.Судові витрати.

Враховуючи, що при зверненні із позовом позивач є звільненим від сплати судового збору згідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому такі витрати у разі не задоволення позовних вимог заявлених позивачем відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268, 274, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровагонмаш» «про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу», - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Дніпровагонмаш», юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, вулиця Українська, будинок № 4.

Повний текст судового рішення складений 28 липня 2023 року.

Суддя Івченко Т. П.