Справа № 147/46/21
Провадження № 2/147/294/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 вересня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

у січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 27.05.2015. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 25000грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 02.12.2020 утворилась заборгованість у загальному розмірі 38915,20грн., що складається з 28505,63грн. заборгованості за тілом кредита, в тому числі 28505,63грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 10409,57грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України. Враховуючи той факт, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 28505,63 грн. та 2270 грн. судових витрат.

Ухвалою судді від 25 січня 2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

11 червня 2021 року судом було ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 28505,63 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ять гривень 63 коп.) та 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору..

02 червня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року скасовано заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.06.2021 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подали клопотання про розгляд справи без участі позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечують проти винесення заочного рішення судом.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.

У судове засідання, призначене на 07 вересня 2023 року та 27 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що наявні рекомендовані повідомлення про вручення (а.с. 214, 215, 221, 222).

З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.

Судом встановлено, що 27 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві (а.с. 24).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.25-69).

Як встановлено, позивач відкрив відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено кредитний ліміт, який неодноразово було змінено: 27.05.2015 встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., 17.09.2016 збільшено кредитний ліміт до 10000,00 грн., 26.08.2017 збільшено до 25000,00грн., 08.02.2019 зменшено до 0.00 грн. (а.с.22).

Згідно з довідкою банку, відповідачу 12.09.2016 було видано кредитну картку за № НОМЕР_1 з терміном дії до 06/18; 04.07.2018 за № НОМЕР_2 з терміном дії до 11/21 (а.с.23).

На підтвердження користування кредитними коштами ОСОБА_1 позивачем суду надано виписку по картковому рахунку, з якого вбачається, що останнє зарахування на погашення кредиту внесено 23.10.2020 (а.с.78-112).

Судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору, матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання.

Разом з тим, відповідач неналежно виконує умови кредитного договору.

Як слідує із розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.05.2015 укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , станом 02.12.2020 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 38915,20 грн., яка складається з: 28505,63 грн заборгованості за тілом кредиту та 10409,57 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, однак заборгованість до стягнення за тілом кредита з відповідача ОСОБА_1 позивачем визначена в розмірі 28505,63грн. (а.с.7-21).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У заяві про перегляд заочного рішення, поданій 02.06.2023 відповідачем зазначено, що вона здійснювала оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним лімітом в період з 01.01.2017 по 22.03.2023.

Щодо руху коштів по рахунку за період з 01.01.2017 по 01.01.2018 заперечень з боку позивача не надходило.

Суд не приймає в якості доказів надану ОСОБА_1 виписку по рахунку за період 01.01.2018 по 22.03.2023, оскільки спір між сторонами виник станом на 14 січня 2021 року (дату звернення позивача з даним позовом до суду), тому користування кредитним лімітом та сплата коштів після даного часу не береться в якості належних доказів.

Вказівка у заяві відповідача ОСОБА_1 про недійсність правочину, не підтверджена жодним чином. Крім того, відповідачем не заявлено вимоги про визнання недійсним правочину.

Інших належних та допустимих доказів відповідачем не надано.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч.1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 28505,63 грн.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 247, 258, 263-265, 268, 273, 280, 284 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 28505,63 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ять гривень 63 коп.) та 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

Відповідно до ч.3 ст. 288 ЦПК України повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне ім`я сторін:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , МФО 305299, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя А.М.Мудрак