Постанова

Іменем України

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 755/2619/19

провадження № 61-1039св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , гаражно-будівельний кооператив «Лівобережний»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оніщенко Марія Олександрівна, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року у складі судді Яровенко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний» (далі - ГБК «Лівобережний»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оніщенко М. О., ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним набуття права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є членом ГБК «Лівобережний».

В процесі будівництва гаражів № НОМЕР_1 , 66, 67 ним було укладено договір підряду з установою «28 Управління начальника робіт».

Загальна сума витрат на будівництво гаражів складала 2 034 686,20 грн. Виходячи з списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року, затвердженого загальними зборами кооперативу, йому, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 належало по 1/3 частині від гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

26 вересня 2017 року він звернувся до державного реєстратора з метою зареєструвати право власності на належний йому гараж № НОМЕР_3 у вказаному кооперативі.

Однак, подавши всі необхідні документи, отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Мотивацією відмови було те, що за адресою: АДРЕСА_1 гараж № НОМЕР_4 право власності на об`єкт незавершеного будівництва (гараж) готовністю 93% зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 вказаний гараж № НОМЕР_4 було відчужено ОСОБА_2 .

В подальшому йому стало відомо, що відповідно до довідки № 66-67 від 07 травня 2012 року за підписом голови правління ГБК «Лівобережний» ОСОБА_7, виданої ОСОБА_2 , члену ГБК «Лівобережний», за останньою закріплений гараж № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у вказаній довідці зазначено, що гараж № НОМЕР_4 будувався господарчим способом згідно Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № ВК 0 від 30 листопада 2011 року.

Вказував, що вказана у довідці декларація неможлива у зв`язку з наявністю в номері неіснуючої серії ВК, а дата декларації випереджає дату видачі зазначених Державних актів на землю, що також неможливо згідно вимог чинного законодавства.

Крім того, у наведеному вище списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року відсутня особа на ім`я ОСОБА_6 , яка 07 травня 2012 року за зазначеною довідкою була членом кооперативу.

Враховуючи наведене, позивач зазначав, що вказана довідка є підробленою головою правління ГБК «Лівобережний» ОСОБА_7 .

Після цього саме вказана довідка надавалась державному реєстратору в якості підстави виникнення права власності, і саме завдяки цій довідці ОСОБА_2 неправомірно стала власницею об`єкту незавершеного будівництва - гаражу № НОМЕР_4 ГБК «Лівобережний».

Таким чином, у ОСОБА_2 були відсутні правові підстави як для реєстрації за собою права власності на гараж № НОМЕР_4 , так і для відчуження наведеного майна на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу об`єкта незавершеного будівництва від 27 листопада 2016 року, оскільки таке майно побудовано ним виключно для себе та третьої особи за рахунок його власних коштів.

Отже, договір купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року суперечить ЦК України, загальним засадам цивільного законодавства, укладення наведеного договору про відчуження нерухомого майна здійснено без наявності на то необхідних повноважень. Такий договір купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року не може створювати та не створює цивільні права і обов`язки для його сторін, оскільки укладений при недодержанні приписів частин першої, другої статті 203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним в порядку приписів статті 215 ЦК України.

Враховуючи наведене з урахування уточнених позовних вимог просив суд:

визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів ГБК «Лівобережний» про включення ОСОБА_2 до членів ГБК «Лівобережний», яке оформлено протоколом зборів ГБК «Лівобережний» від 08 липня 2011 року № 4;

визнати незаконним набуття ОСОБА_2 права власності на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93 % - гараж № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Оніщенко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року, індексний номер 29776940, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_4 (незавершене будівництво, готовність 93 %), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_2 ;

скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності, дата та час державної реєстрації: 26 травня 2016 року (22:38:12), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року, індексний номер 29776940, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_4 (незавершене будівництво, готовність 93 %), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_2 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 27 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 , що посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщенко О. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1415;

визнати незаконним набуття ОСОБА_3 прав власності на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93 % - гараж № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Оніщенко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2016 року, індексний номер 32576420, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_4 (незавершене будівництво, готовність 93 %), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_3 ;

скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності, дату та час державної реєстрації: 27 листопада 2016 року (15:11:34), на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 27 листопада 2016 року, індексний номер 32576470, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_4 (незавершене будівництво, готовність 93 %), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним набуття ОСОБА_2 права власності на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93 % - гараж № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року, індексний номер 29776940, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_4 (незавершене будівництво, готовність 93 %), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_2 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 29776940).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 27 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко О. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1415.

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2016 року, індексний номер 32576420, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_4 (незавершене будівництво, готовність 93%), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_3

Припинено право власності ОСОБА_3 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93 % - гараж № № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 32576470).

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 з серпня 2011 року була членом ГБК «Лівобережний» і що за нею було закріплено гаражний бокс № НОМЕР_4 , тому суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що у ОСОБА_2 виникло право на реєстрацію за собою права власності на гараж № НОМЕР_4 .

Суд також звернув увагу на те, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів та пояснень з приводу того, яким чином нею було побудовано спірне майно, скільки коштів витрачено на будівництво, коли та скільки будівельних матеріалів було придбано з метою будівництва та хто здійснював будівництво гаража.

При цьому суд зазначив, що з наявних у матеріалах справи протоколів допитів ОСОБА_8 (уповноважена особа установи «28 Управління начальника робіт») та ОСОБА_7 (голова правління ГБК «Лівобережний»), проведених в межах досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, вбачається, що гаражні бокси № НОМЕР_4 будувались за участі ОСОБА_1 і він укладав документи, пов`язані з таким будівництвом.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав визнання незаконним набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно.

Враховуючи те, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є неефективним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірне майно за ОСОБА_2 з одночасним припиненням її права власності.

Суд також зазначив, що з урахуванням обставин справи та положень статей 203, 215 ЦК України наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З урахування наявності підстав для визнання вищевказаного договору купівлі-продажу недійсним, суд дійшов висновку, що рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірне майно підлягає скасуванню з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на вказане майно.

Місцевий суд, встановивши, що ОСОБА_2 не набула статусу члена ГБК «Лівобережний», із врахуванням відсутності в матеріалах справи рішення загальних зборів ГБК «Лівобережний», яке оформлено протоколом зборів ГБК «Лівобережний» від 08 липня 2011 року № 4, зазначив, що позбавлений можливості визнати таке рішення незаконним та скасувати його.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про: визнання незаконним набуття ОСОБА_2 права власності на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93 % - гараж № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

припинення права власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93 % - гараж № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 29776940);

визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Оніщенко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2016 року, індексний номер 32576420, на об`єкт нерухомого майна - гараж 66?67 (незавершене будівництво, готовність 93 %), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_3 ;

припинення права власності ОСОБА_3 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93 % - гараж № НОМЕР_4 , загальною площею 691,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 32576470) скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи частково рішення місцевого суду, погодився з його висновками щодо наявності порушеного права позивача, недоведеності обставин щодо виникнення у ОСОБА_2 права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва, внаслідок чого обґрунтовано скасував рішення реєстратора як підставу виникнення права власності, а також визнав недійсним договір як такий, що укладений особою, яка не мала права на його укладення.

Разом із тим, апеляційним судом зазначено, що місцевим судом не враховано, що такі способи захисту, як визнання незаконним набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва, припинення права власності, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права, здійсненої на підставі недійсного правочину, є неналежними способами захисту.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

У травні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що договір підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року не містить підписів сторін, а отже встановив обставини, що мають суттєве значення для справи на підставі недопустимих доказів.

Також вказує, що суди розглянули справу за неналежним суб`єктним складом.

Крім того, апеляційний суд розглянув справу за відсутності доказів повідомлення третьої особи у справі, що є самостійною підставою для перегляду оскаржуваного судового рішення.

Посилається на те, що станом на час виникнення спору відсутні докази належності ОСОБА_1 гаражних боксів, окрім боксу № НОМЕР_5 (до зміни нумерації № 263), а отже є підстави вважати, що наданий ОСОБА_1 список членів кооперативу не є точним та достовірним.

Додані до позовної заяви документи жодним чином не свідчать про виконання робіт підрядником установою «28 управління начальника робіт», як і не надано доказів належної оплати позивачем виконаних робіт.

Заявник не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що нею не надано будь-яких доказів з приводу будівництва гаражних боксів, оскільки наведене спростовується її відзивом та показами її представника.

Судами не враховано, що відсутність в матеріалах справи протоколу загальних зборів ГБК «Лівобережний» щодо вступу до кооперативу ОСОБА_2 пояснюється відповіддю ГБК «Лівобережний», що вказані документи було вилучено правоохоронними органами.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди розглянути справу без залучення до її участі ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та не з`ясували підстав їх виключення з членів кооперативу та підстав змін осіб, за якими закріплювались гаражні бокси.

Судами не враховано, що жодна із сторін у справі, в тому числі ГБК «Лівобережний», не підтверджували того факту, що за ОСОБА_1 було закріплено саме спірний гаражний бокс № НОМЕР_4 .

Крім того, у відповідності до списку членів кооперативу станом на 01 серпня 2013 року за ОСОБА_1 значиться гаражний бокс № НОМЕР_3 з поміткою ОСОБА_9 . При цьому у сторін відсутні будь-які дані, яке відношення вказана особа має до кооперативу, вона не залучена до участі у справі.

Вказує, що є підстави вважати, що наданий ОСОБА_1 список членів кооперативу не є точним та достовірним.

Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів включення ОСОБА_1 до членів кооперативу та закріплення за ним спірного майна.

Суди помилково вважали, що довідка № 66-67 від 07 травня 2012 року, яка видана на користь ОСОБА_2 , має сумнівний характер і не може вважати належним та допустимим доказом підтвердження членства ОСОБА_2 у ГБК «Лівобережний», оскільки такі висновки зроблені на основі власного припущення. При цьому судами не враховано, що кримінальні провадження, на які посилались суди, закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Зазначає, що акт приймання-передачі виконаних робіт від 12 вересня 2015 року не доводить, що установа «28 управління начальника робіт» виконувало роботи у гаражному кооперативі. Позивачем не надано доказів належної оплати за виконання робіт.

Доводи особи, яка подалі відзив на касаційну скаргу

У лютому, серпні 2023 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від ОСОБА_1 , у яких вказано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Головним управлінням містобудування та архітектури 06 серпня 2012 року були затверджені містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 14-18).

30 листопада 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 (т. 1, а. с. 19-21).

05 квітня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 (т. 1, а. с. 22-24).

07 травня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 (т. 1, а. с. 25-27).

Рішенням Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 19 листопада 2015 року скасовані: Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 від 30 листопада 2012 року; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 від 05 квітня 2013 року; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 від 07 травня 2014 року (т. 1 а. с. 22-27, 28).

07 вересня 2016 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 406 (т. 1, а. с. 29-32).

Матеріали справи містять копії вказаних документів, за даними ГБК «Лівобережний» їх оригінали були вилучені в ході кримінального провадження (т. 2, а. с. 127-128).

13 червня 2013 року ГБК «Лівобережний» видано ОСОБА_1 довідку № 67 про те, що він дійсно є членом ГБК «Лівобережний» та за ним закріплений двоповерховий гаражний бокс № НОМЕР_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 67).

Гараж № НОМЕР_2 згідно з довідкою ГБК «Лівобережний» від 29 вересня 2015 року належить ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 68).

У відповідності до списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 значиться гаражний бокс № НОМЕР_6 по 1/3 частині (т. 1, а. с. 59-65).

Факт членства ОСОБА_1 у ГБК «Лівобережний» не заперечується сторонами. Даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи списком членів кооперативу, протоколами загальних зборів та засідання правління ГБК «Лівобережний» за 2005, 2006, 2010, 2011, 2013 та 2014 роки, довіреністю від 20 січня 2012 року № 4, виданою ГБК «Лівобережний».

При зверненні до суду з позовом позивачем була подана копія договору підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року, сторонами якого визначені: замовник - ОСОБА_1 та підрядник - установа «28 Управління начальника робіт», предмет договору - будівництво гаражного боксу з другим поверхом та мансардою загальною площею 288 кв. м, в тому числі: перший поверх - 72 кв. м, другий поверх - 108 кв. м та мансарда - 108 кв. м, та гаражного боксу з двома в`їзними воротами та з другим поверхом та мансардою загальною площею (за проектом) 756 кв. м, в тому числі: перший поверх - 228 кв. м, другий поверх - 264 кв. м та мансарда - 264 кв. м, згідно проекту «Будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів за адресою: АДРЕСА_1 ». Цей договір не містить підписів сторін. Також не містить підписів сторін і протокол погодження договірної ціни на виконання робіт. Однак, акт від 12 вересня 2015 року підписаний сторонами ОСОБА_1 та начальником «28 Управління начальника робіт» ОСОБА_11, згідно з яким установою «28 Управління начальника робіт» були проведені, а ОСОБА_1 були прийняті такі роботи:

«будівництво гаражного боксу з другим поверхом та мансардою загальною площею 288 кв. м, в тому числі: перший поверх - 72 кв. м, другий поверх - 108 кв. м та мансарда - 108 кв. м, та гаражного боксу з двома в`їзними воротами та з другим поверхом та мансардою загальною площею (за проектом) 756 кв. м, в тому числі: перший поверх - 228 кв. м, другий поверх - 264 кв. м та мансарда - 264 кв. м, згідно проекту «Будівництва, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 »;

загальна вартість виконаних робіт (послуг) без урахування матеріалів що були надані замовником становить 1 857 163 грн;

виконавець є платником єдиного податку на загальних умовах» (т. 1, а. с. 37-44).

В ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем була надана копія договору підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року та копія протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт, які містять підписи сторін договору (т. 3, а. с. 93-99).

Позивачем при зверненні до суду з позовом були надані копії квитанцій щодо оплати послуг за договором: від 08 квітня 2013 року на суму 77 300 грн, від 26 березня 2013 року на суму 22 865 грн, від 19 березня 2013 року 9 500 грн, від 16 квітня 2013 року на суму 84 000 грн, від 18 березня 2013 року на суму 14 475 грн, від 27 березня 2013 року на суму 20 800 грн, від 25 березня 2013 року на суму 25 100 грн. Тобто на загальну суму 254 040 грн (т. 1, а. с. 52-58).

Також позивачем при зверненні до суду з позовом були надані копії квитанцій на придбання будівельних матеріалів на загальну суму 107 750,4 грн (т. 1, а. с. 45-51, т. 2, а. с. 64,65). За даними ТОВ «Орієнтип-Буделемент» у вересні-грудні 2014 року ними було здійснено продаж ОСОБА_1 газобетонних блоків на суму 81 049,6 грн згідно платіжних доручень від 04 вересня 2014 року № 16550, від 16 вересня 2014 року № 7662, від 10 грудня 2014 року № 24361, від 10 листопада 2014 року № 21878, від 27 листопада 2014 року № 23485. Адреса поставки не вказана, так як доставка ними не здійснювалась, перевізником був ФОП ОСОБА_10 (т. 2, а. с. 222-227).

Міністерство оборони України в особі Головного управління майна та ресурсів у листі від 08 травня 2019 року, наданому на запит адвоката Топчія С. М., вказало, що відповідно до інформації, наданої установою «28 Управління начальника робіт», згідно бухгалтерського обліку цієї установи договір підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року не обліковано, господарські операції по виконанню зазначеного договору не проведено та відсутня будь-яка заборгованість, пов`язана з виконанням цього договору. Акт від 12 вересня 2015 року приймання-передачі виконаних робіт з будівництва гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_3 на загальну суму 1 857 163 грн підписаний ОСОБА_1 та начальником установи ОСОБА_11 та скріплений печаткою. В той же час, підпис ОСОБА_11 скріплено печаткою, яка станом на 12 вересня 2015 року не підлягала використанню, оскільки з 01 січня 2015 року було виготовлено нову печатку, а печатка, яку використано в акті, підлягала негайному знищенню (т. 1, а. с. 143-148).

Установа «28 Управління начальника робіт» в листі від 31 травня 2019 року, наданому на запит адвоката Топчія С. М., вказала, що у них зберігаються фінансові та інші документи з середини 2015 року, до цього періоду установа здійснювала свою діяльність у м. Євпаторія.

Згідно з бухгалтерським обліком установи договір підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року не обліковано, господарські операції по виконанню зазначеного договору не проведено. Відповідно до наказу МОУ від 27 березня 2015 року № 6-ДП начальника Установи ОСОБА_11 звільнено з роботи за власним бажанням та згідно з наказом установи від 11 червня 2015 року № 29/к припинено його повноваження начальника Установи (т. 1, а. с. 166).

26 вересня 2017 року позивач звернувся до державного реєстратора з метою зареєструвати право власності на належний йому гараж № НОМЕР_3 у ГБК «Лівобережний».

Рішенням державного реєстратора Южалкіна І. С. № 37293797 від 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на гаражний бокс, що розташований в АДРЕСА_1 , оскільки за результатами пошуку встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_4 зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт незавершеного будівництва, гараж готовністю 93 % на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1415, виданий 27 листопада 2016 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О. (т. 1, а. с. 69).

В матеріалах справи наявна копія довідки ГБК «Лівобережний» серія та номер 66-67 від 07 травня 2012 року, згідно з якою ОСОБА_2 є членом ГБК «Лівобережний» згідно з рішенням загальних зборів від 08 липня 2011 року, протокол №4 та за нею закріплений гараж № НОМЕР_4 . Гараж № НОМЕР_4 в ГБК «Лівобережний» будується господарчим способом. Також вказано на Декларацію про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № ВК 0 від 30 листопада 2011 року (т. 1, а. с. 66, т. 2, а. с.27).

В листі від 25 травня 2020 року на запит адвоката Лисюченко О. В. ГБК «Лівобережний» вказує, що в довідці від 07 травня 2012 року помилково зазначено реквізити Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, а саме в ній має бути зазначено наступні реквізити № КВ 0 від 30 листопада 2012 року (т. 2, а. с. 157).

За даними ГБК «Лівобережний», наданими суду в порядку повідомлення про неможливість надання доказів, що витребовувались судом, протокол ГБК «Лівобережний» від 08 вересня 2011 року був вилучений в ході кримінального провадження (т. 2, а. с. 127-128). Матеріали справи містять копію протоколу № 4 від 08 вересня 2011 року, згідно з яким включено ОСОБА_9 до членів кооперативу та закріплено за ним гаражний бокс № НОМЕР_3 (т. 2, а. с. 181).

Одночасно довідкою від 07 травня 2012 року в матеріалах справи містяться інші довідки, видані ГБК «Лівобережний», про те, що на ім`я відповідача ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на гараж № НОМЕР_4 на території ГБК «Лівобережний» по вул. Березняківська, 29-Б, а саме: № 66-67/а від 24 травня 2016 року, яка видана для оформлення права власності реєстраційній службі Головного Управління юстиції у м. Києві, органам нотаріату (т. 1, а. с. 196а/; № 66/67 від 25 листопада 2016 року (т. 1, а. с. 207)).

Згідно з копією довідки ГБК «Лівобережний» від 09 грудня 2016 року ОСОБА_2 , яка є членом кооперативу, не має заборгованості зі сплати членських внесків, пайових внесків чи будь-яких інших обов`язкових платежів (т. 2, а. с. 241).

12 травня 2016 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на гараж № НОМЕР_4 на території ГБК «Лівобережний» по вул. Березняківська, 29-Б (т. 1, а. с. 33-35).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11 липня 2018 року гараж АДРЕСА_2 зареєстрований за ОСОБА_3 з 27 листопада 2016 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року, до цього право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_2 з 19 травня 2016 року на підставі довідки, серія та номер 66-67 виданої 07 травня 2012 року ГБК «Лівобережний», і до припинення права власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року (т. 1, а. с.72).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11 липня 2018 року гараж АДРЕСА_3 зареєстрований за ОСОБА_3 з 27 листопада 2016 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року, до цього право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_2 з 19 травня 2016 року на підставі довідки, серія та номер 66-67, виданою 07 травня 2012 року ГБК «Лівобережний», і до припинення права власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року (т. 1, а. с. 73).

27 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила об`єкт незавершеного будівництва - недобудований гараж № НОМЕР_4 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ГБК «Лівобережний», будівництво об`єкту завершено на 93 %, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 60045545, виданою ОСОБА_12 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. В договорі вказано, що об`єкт належить продавцю на підставі довідки № 66-67/а, виданої гаражно-будівельним кооперативом «Лівобережний» 24 травня 2016 року (т. 1, а. с. 153-156).

Матеріали справи нотаріуса КМНО Онищенко М. О. щодо укладення договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вилучені в ході кримінального провадження (т. 1, а. с. 186-193). Однак нею надані копії цих документів, зокрема, копія договору, копії платіжних документів, копія довідки ГБК «Лівобережний» № 66-67/а від 24 травня 2016 року щодо належності ОСОБА_2 гаражу № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 , інформаційна довідка з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27 травня 2016 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 691,8 кв. м, Декларація про початок виконання будівельних робіт видана ГБК «Лівобережний» від 30 листопада 2012 року, Декларація про готовність об`єкта до експлуатації видана ГБК «Лівобережний» 07 березня 2014 року, технічний паспорт на гараж № НОМЕР_4 на території ГБК «Лівобережний» на ім`я ОСОБА_2 , довідка ГБК «Лівобережний» № 66/67 від 25 листопада 2016 року, державний акт про право власності ГБК «Лівобережний» на земельну ділянку, звіт про незалежну оцінку вартості об`єкту незавершеного будівництва - гаражу № НОМЕР_4 в ГБК «Лівобережний», паспортні дані ОСОБА_2 , довіреність та паспортні дані представника ОСОБА_3 - ОСОБА_13 (т. 1, а. с. 194-250).

В листі від 12 жовтня 2020 року на запит адвоката Лисюченко О. В. ГБК «Лівобережний» вказує, що у них не має в наявності документів щодо членства ОСОБА_4 . Водночас ГБК «Лівобережний» вказує що ОСОБА_1 є членом кооперативу та входить до його правління з 14 квітня 2005 року по теперішні час, користувався гаражним боксом № НОМЕР_5 , щодо користування іншими гаражами інформації не має, також відсутня інформація про його право власності на гараж № НОМЕР_4 . При цьому посилаючись на дані Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказуються про зареєстроване 26 травня 2016 року право власності на гараж № НОМЕР_4 за ОСОБА_2 та перехід цього права 27 листопада 2016 року внаслідок укладення договору купівлі-продажу до ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 239).

За даними Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2018 року було зареєстроване провадження №0007564 про те, що невідомі особи на підставі підроблених документів заволоділи майном, що належало ОСОБА_1 (т. 3, а. с. 170).

27 травня 2020 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0003498. Короткий виклад обставин наступний: «за час здійснення досудового розслідування № 0007564 від 11 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, було виявлено, що в період 2016 року у невстановленому місці та час головою правління ГБК «Лівобережний» Надточієм В. В. було складено та видано завідомо неправдивий документ (т. 3, а. с. 171).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі № 755/15866/20 кримінальне провадження № 0003498 від 27 травня 2020 року закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування (т. 3, а. с. 172-173, 235-237).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року у цій справі були витребувані матеріали обох кримінальних проваджень, як вбачається з матеріалів справи і тексту рішення суду, вони були оглянуті в судовому засіданні (т. 3, а. с. 177-179, 186, 221).

За результатами надходження до суду та ознайомлення судом із зазначеними кримінальними провадженнями не виявлено оригіналу чи копії рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів ГБК «Лівобережний» про включення ОСОБА_2 до членів ГБК «Лівобережний», яке оформлено протоколом зборів ГБК «Лівобережний» від 08 липня 2011 року № 4 та Декларації про початок будівельних робіт, зареєстровану в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № ВК 0 від 30 листопада 2011 року та підтвердження того, що правоохоронними органами було вилучено у ГБК «Лівобережний» зазначений протокол і декларацію.

Згідно наявних в матеріалах справи протоколів допитів ОСОБА_8 (уповноважена особа установи «28 управління начальника робіт») та ОСОБА_7 (голова правління ГБК «Лівобережний») проведених в межах досудового розслідування у кримінальних провадження № 0007564 та № 0003498 зазначається про ту обставину, що гаражні бокси НОМЕР_2 та 67 будувались за участі ОСОБА_1 і він укладав документи пов`язані із таким будівництвом.

В матеріалах справи відсутня і сторонами не представлена декларація № ВК 0 від 30 листопада 2011 року та не надано будь-яких доказів існування такого документу.

В той же час в матеріалах справи міститься копія Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № КВ 0 від 30 листопада 2012 року, а також лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17 травня 2018 року № 10/26-41/1705/10 у відповідності до якого інспекція підтверджує факт реєстрації саме Декларації про початок виконання будівельних робіт № КВ 0 від 30 листопада 2012 року та зазначає про її скасування 19 листопада 2015 року рішенням № 38.

ГБК «Лівобережний» в ході розгляду справи 02 жовтня 2019 року було здійснено заяву про застосування строків позовної давності, але в якості відповідача вони були залучені ухвалою суду від 25 лютого 2020 року (т. 1, а. с. 167-169; т. 2, а. с.100-103).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, у справі № 757/35052/20 за позовом ГБД «Лівобережний» до ОСОБА_1 , установи «28 управління начальника робіт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору підряду, застосування наслідків недійсності правочину, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

З матеріалів касаційних скарг вбачається, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині не переглядаються.

Щодо можливості звернення позивача до суд із вказаним позовом

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу (стаття 11 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно зі статтею 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Положення цієї статті не застосовуються до об`єктів права власності кооперативів, діяльність яких регулюється спеціальними законами.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є членом ГБК «Лівобережний» з 14 квітня 2005 року по теперішній час.

При цьому 13 червня 2013 року ГБК «Лівобережний» видано ОСОБА_1 довідку № 67 про те, що він дійсно є членом ГБК «Лівобережний» та за ним закріплений двоповерховий гаражний бокс № НОМЕР_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 67).

У відповідності до списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 значиться по 1/3 гаражного боксу № НОМЕР_6 (т. 1, а. с. 59-65).

У справі «Копеський проти Словаччини» від 28 вересня 2004 року (заява № 44912/98) Європейський суд з прав людини зазначає, що «майном» може бути як «наявне майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія, та мають ґрунтуватися, зокрема, на законодавчому положенні (пункт 52 рішення).

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правомірно зазначив, що позивач як член кооперативу мав охоронюваний законом інтерес або легітимне очікування, яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним благом, тому він як особа, за якою було закріплено спірний гараж, є таким, що має право на звернення до суду з вимогами, що стосуються майна, на яке він має право легітимного очікування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи касаційних скарг щодо відсутності доказів включення ОСОБА_1 до членів кооперативу та закріплення за ним спірного майна.

Щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , серед іншого, вказував, що у ОСОБА_2 були відсутні правові підстави як для реєстрації за собою права власності на спірне майно, так і на його відчуження на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року.

Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

Державній реєстрації прав підлягає, серед іншого, право власності на об`єкт незавершеного будівництва (пункт 3 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.

У статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», серед іншого, визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 22 вищевказаного Закону).

Пунктом 14 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначав наступні положення щодо реєстрації об`єкту незавершеного будівництва.

Пунктом 63 Порядку № 1127 визначено, що для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подаються:

1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо), або довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

У разі участі у фонді фінансування будівництва документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є видана управителем такого фонду довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування.

У разі придбання безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснилося закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).

У разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав;

2) довідка (виписка) з переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва, видана особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, про участь особи, державна реєстрація права власності якої проводиться, в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва (крім випадків, коли перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об`єкта будівництва, подано особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідно до пункту 62 цього Порядку, або копію такого переліку подано відповідно до підпункту 4 цього пункту);

3) технічний паспорт на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна;

4) завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідним кооперативом копії документів, передбачених пунктом 62 цього Порядку (у разі, коли такі документи не подано особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідним кооперативом).

Відповідно до пункту 64 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт;

3) технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Як вказувалось вище, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказував, що гаражний бокс № НОМЕР_3 з 2013 року було закріплено за ним, докази того, що ОСОБА_2 була членом ГБК «Лівобережний» відсутні, а тому за нею не могло бути закріплено будь-якого гаражного боксу, в тому числі і гаражного боксу № НОМЕР_4 , а отже ОСОБА_2 не могла отримати у власність та зареєструвати за собою відповідне нерухоме майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, у справі № 757/35052/20 за позовом ГБД «Лівобережний» до ОСОБА_1 , установи «28 управління начальника робіт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору підряду, застосування наслідків недійсності правочину, у задоволенні позовних вимог відмовлено (судові рішення набрали законної сили).

Вирішуючи вказаний спір, суди зазначили, що права та законні інтереси позивача не можна вважати порушеними внаслідок укладення договору підряду між ОСОБА_1 та установою «28 управління начальника робіт». Замовлення проведення підрядних робіт ОСОБА_1 , за які він здійснив оплату, не може розглядатись як порушення прав ГБК «Лівобережний».

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом або його недійсність не встановлена законом.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє передбачені ним цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, підставою виникнення права власності ОСОБА_2 на вказаний гараж № НОМЕР_4 , який в подальшому було відчужено, визначено довідку № 66-67 від 07 травня 2012 року, видану ГБК «Лівобережний» (т. 1, а. с. 72-73, 197 (зворот)).

З матеріалів справи вбачається, що ГБК «Лівобережний» 07 травня 2012 року було видано довідку № 66-67, згідно з якою ОСОБА_2 є членом ГБК «Лівобережний» згідно з рішенням загальних зборів від 08 липня 2011 року протокол № 4 та за нею закріплений гараж № НОМЕР_4 (т. 1, а. с. 66).

Матеріали справи містять копію протоколу № 4 від 08 вересня 2011 року засідання правління ГБК «Лівобережний», згідно з яким включено ОСОБА_9 до членів кооперативу та закріплено за ним гаражний бокс № НОМЕР_3 (т. 2, а. с. 181). Наведене також підтверджується довідкою № 66 від 29 вересня 2015 року, виданою ГБК «Лівобережний» (т. 1, а. с. 68).

Також матеріали справи містять копію витягу з протоколу № 4 засідання правління ГБК «Лівобережний» від 08 вересня 2011 року про прийняття ОСОБА_5 до членів кооперативу (т. 2, а. с. 180).

Разом із тим, під час розгляду справи сторонами не надано доказів прийняття 08 вересня 2011 року протоколом № 4 ОСОБА_2 до членів ГБК «Лівобережний».

Також колегією суддів враховано, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року, серед іншого, витребувано у ГБК «Лівобережний» належним чином засвідчені копії наступних документів: рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів ГБК «Лівобережний» про включення ОСОБА_2 до членів ГБК «Лівобережний», яке оформлено протоколом зборів ГБК «Лівобережний» від 08 липня 2011 року № 4; статуту ГБК «Лівобережний» в редакції, чинній станом на 08 липня 2011 року; декларації про початок будівельних робіт, зареєстровану в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № ВК 0 від 30 листопада 2011 року (т. 2, а. с. 102-103).

На виконання ухвали місцевого суду ГБК «Лівобережний» подало до суду заяву, у якій зазначено, що ГБК «Лівобережний» на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року у справі № 755/17548/18 надав прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 оригінали документів згідно з описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, серед документів зазначено: витребувані судом декларацію про початок виконання будівельних робіт від 30 листопада 2012 року; протокол від 08 вересня 2011 року № 4.

Також вказано про відсутність можливості надати копії наведених документів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Витребувано у Дніпровської окружної прокуратури м. Києва матеріали кримінального провадження № 0007564 від 11 серпня 2018 року.

Витребувано у Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві (матеріали кримінального провадження № 0007564 від 11 серпня 2018 року.

Витребувано у Дніпровської окружної прокуратури м. Києва матеріали кримінального провадження № 0003498 від 27 травня 2020 року.

Розглядаючи справу, місцевий суд зазначив, що за результатами надходження до суду та ознайомлення судом із зазначеними кримінальними провадженнями не виявлено оригіналу чи копії рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів ГБК «Лівобережний» про включення ОСОБА_2 до членів ГБК «Лівобережний», яке оформлено протоколом зборів ГБК «Лівобережний» від 08 липня 2011 року № 4, та декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № ВК 0 від 30 листопада 2011 року, та підтвердження того, що правоохоронними органами було вилучено у ГБК «Лівобережний» зазначений протокол і декларацію.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє посилання заявників на те, що документи, які підтверджують правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно, було вилучено в ході кримінальних проваджень.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що довідка, яка вказана в якості підстави набуття ОСОБА_2 права власності на спірний гараж, має сумнівний характер та не може вважатися допустимим доказом підтвердження членства останньої у ГБК «Лівобережний».

Що стосується дотримання вимог Порядку № 1127 слід зазначити також наступне.

Виходячи з положень пункту 64 Порядку № 1127 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень одним із документів, який має бути поданий для реєстрації об`єкту незавершеного будівництва, є документ, що надає право на виконання будівельних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві була затверджена Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 (т. 1, а. с. 19-21).

05 квітня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 (т. 1, а. с. 22-24).

07 травня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 (т.1, а. с. 25-27).

Разом із тим, рішенням Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 19 листопада 2015 року всі ці декларації були скасовані (т. 1, а. с. 28).

Інша Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 406 була затверджена Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 07 вересня 2016 року (т. 1, а. с. 29-32).

Як вказувалось вище та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 набула право власності на спірне майно 19 травня 2016 року, тобто на момент вчинення реєстраційної дії декларації про початок будівництва гаражів, декларації про готовність об`єкта до експлуатації вже були скасовані, а інша декларація про початок будівництва ще не була прийнята, а отже на момент здійснення державної реєстрації за відповідачем ОСОБА_2 права власності на об`єкт незавершеного будівництва був відсутній документ, який надає право на виконання будівельних робіт.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що право власності на об`єкт незавершеного будівництва ОСОБА_2 набула внаслідок здійснення державної реєстрації, яка була проведена з порушенням вимог чинного законодавства.

При цьому під час розгляду справи ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження обставин, що вона є власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва спірного майна.

Враховуючи те, що судами встановлено факт незаконного набуття й, відповідно, реєстрації за ОСОБА_2 права власності на майно, суди попередніх інстанцій, враховуючи положення статей 203, 215 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанцій в частині нескасованих позовних вимог, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання у касаційних скаргах щодо неналежного суб`єктного складу учасників справи відхиляються колегією суддів, заявниками не наведено мотивів порушення прав інших осіб, як і не надано доказів уповноваження їх представляти інтереси інших осіб.

Доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Оскаржуване рішення місцевого суду у нескасованій частині та постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року у нескасованій частині та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович