Справа №442/4743/23
Провадження №2/442/1019/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Лютик Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_3

від відповідача: не з`явилися

від третьої особи: ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить на підставі ст.ст. 164, 165, 181 СК України позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 2 000 грн, але не менше, ніж по 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначає, що ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб ІНФОРМАЦІЯ_2 , від якого у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки сімейне життя з ОСОБА_2 не склалося, позивачем було подано позовну заяву до Дрогобицького міськрайонного суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина разом з ним. Вказує, що на даний час позивач з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Так, з того часу, з січня 2015 року відповідач не займається вихованням, утриманням їх сина ОСОБА_5 , ніде не працює, не бере участі у житті дитини, тобто самоусунулася від виховання сина, не дбає про його фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує. Відповідно відповідач не відвідує школу, де вчиться дитина, не цікавиться його навчанням, контакту із навчальним закладом не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Всі питання щодо виховання сина вирішуються мною самостійно без участі та підтримки з боку матері. Син знаходиться на повному його утриманні, мати не цікавиться успіхами, станом здоров?я дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що, на думку позивача, негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання. 06.07.2023 рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради за № 171 „Про надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 " було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов?язків, для подання його до суду. Позивач наголошує, що у зв?язку з тим, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов?язків, злісно ухиляється від утримання сина, вважає, що є всі підстави для винесення судом рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вважає за необхідне стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн на місяць.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги визнає частково. Зазначила, що вони з відповідачем не проживають з 2014 року, вона переїхала проживати у м. Львів, і проживає в квартирі з іншим чоловіком, з яким перебуває у цивільному шлюбі. Ця квартира є однокімнатною, та вона знаходиться на повному утриманні чоловіка, оскільки не працює, відповідно не мала змоги забрати дитину та проживати разом і всі ці 9 років син ОСОБА_5 проживає з батьком в с. Ясениця-Сільна в будинку, який повністю облаштований, і син має окрему свою кімнату, повністю забезпечений всім необхідним для нормального проживання: навчальним приладдям, одягом, продуктами харчування, має свій комп?ютер, спортивний куток та ін. Відповідно щодо позовної вимоги щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то з цього приводу хоче зазначити, що син є більш прихильним до батька, і на даний час він її не сприймає як матір, в силу того, що вона дійсно тривалий час не займалась його вихованням, і не приїжджала до нього, а тому в інтересах дитини не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, про що нею надано заяву-згоду, яка засвідчена приватним нотаріусом. Щодо стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина до виповнення ним повноліття у розмірі 2 000 грн, то повністю заперечує, оскільки матеріальний стан позивача є досить високий, так як він є приватним підприємцем, на відміну від неї, а відповідач ніде не працює, і відповідно не може оплачувати щомісячно аліменти в розмірі 2 000 грн.

Представник третьої особи Подставек Г.І. в судовому засіданні просила позов задовольнити.

Також суд в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_7 заслухав думку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вказав, що він хотів би бути з батьком, щодо матері нічого не відповів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

П. 3 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

П. 4 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі „Хант проти України" від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі „Мамчур проти України" від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.01.2015 по справі № 442/479/15-ц, провадження № 2/442/455/2015, позов задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Трускавецького МУЮ Львівської області, актовий запис № 180 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 ); прізвище ОСОБА_2 залишено ОСОБА_2 ; визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 за місцем його проживання АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 06.07.2023 № 171, виконавчий комітет Бориславської міської ради як орган опіки і піклування вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним і відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними, адже позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Як зазначила відповідач у поданому до суду відзиві, позивач проживає у цивільного чоловіка в однокімнатній квартирі та знаходиться на повному утриманні чоловіка, оскільки не працює, відповідно не мала змоги забрати дитину та проживати разом і син ОСОБА_5 проживає з батьком в с. Ясениця-Сільна в будинку, який повністю облаштований, і син має окрему свою кімнату, повністю забезпечений всім необхідним для нормального проживання: навчальним приладдям, одягом, продуктами харчування, має свій комп?ютер, спортивний куток.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона, систематично, незважаючи продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Також на запитання представнику третьої особи щодо того чи обстежували вони умови проживання матері була отримана негативна відповідь.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У справі відсутні жодні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, соціальних служб.

У ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не містить даних, підтверджених відповідними доказами, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а подання ОСОБА_2 заяви про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, не є безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав, тому цей висновок є необґрунтованим, а обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

У вказаному висновку органу опіки та піклування не наведено жодних даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення матері до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідає інтересам дитини.

Крім того, вказаний висновок був складений за відсутності матері дитини, тобто без врахування її пояснень, висновок містить лише посилання на заяву ОСОБА_2 про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради з розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення її батьківських прав.

Крім того, даний висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Таку ж позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 при розгляді справи № 331/5427/17, у постанові від 23.04.2020 при розгляді справи № 420/1075/17, у постанові від 06.05.2020 при розгляді справи № 753/2025/19.

З довідки психолога за результатами психологічного дослідження № 41 щодо психоемоційного стану і системи сімейних стосунків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що зважаючи на проходження ОСОБА_5 складного вікового періоду розвитку, рідним підлітка рекомендується вибудувати стосунки з ним на демократичних засадах, уважно і схвально ставлячись до найменшого поступу у його розвитку і досягненнях.

Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини.

При цьому суд зазначає, що визнання відповідачем позову не призводить до автоматичного задоволення позовних вимог.

Верховний Суд у своїй практиці послідовно наголошує на тому, що суд вправі відмовити у прийнятті визнання позову виключно за наявності встановлених судом обставин, коли таке визнання суперечить закону (його чітко визначеній нормі), або коли таке визнання порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суди не вправі покласти в основу свого рішення факт визнання позову відповідачем, виключно за наявності обставини, коли таке визнання суперечить закону, або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, не дослідивши при цьому обставини справи. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17).

Частинами 3, 4 ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд з`ясовував у всіх учасників справи чи ОСОБА_2 вчиняла насильство по відношенню до дитини і всі відповіли негативно.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини, адже розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини, а тому суд переконаний, що позивач потребує допомоги на її утримання, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на малолітню дитину, суд враховує стан здоров`я позивача та відповідача - платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вимоги розумності та справедливості, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та визначає на користь позивача аліменти на сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розмірі по 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн щомісяця, починаючи з 11.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку відповідатиме інтересам їх дитини.

У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 1 073 грн 60 к.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розмірі по 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн щомісяця, починаючи з 11.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення допустити до негайного виконання в частині стягнення платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 к. судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.

В іншій частині позову - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; тел. НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 )

Третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради (82434, Львівська обл., м. Борислав, вул. Шевченка, 42, ; ел. адреса: ; тел. (03248)52952)

Повний текст судового рішення виготовлено 27.09.2023.

Суддя Ю.С. Кучаковський