КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/1471/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Матвєєвої Ю.О. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму заборгованості з комунальних послуг 39490,24 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивував тим, що 10 грудня 2014 року уклав з відповідачем договір оренди житлового приміщення - квартири за адресою АДРЕСА_1 , за умовами п. 3.4 якого орендар має сплачувати комунальні послуги у повному обсязі.

В липні 2022 року заборгованість відповідача по комунальних послугах склала близько 39490,24 грн. Відповідно до п. 5.3 договору він може бути достроково припинений з ініціативи орендодавця у разі невиконання орендарем п. 3.4 договору.

Оскільки невиконання мало місце (наявні докази заборгованості), то позивач прийняв рішення вважати договір оренди припиненим, починаючи з 08 червня 2022 року, про що відповідача було письмово попереджено, однак звільняти квартиру добровільно відповідач не захотів, виявилось, що він облаштував у квартирі хостел і там проживають сторонні люди, відтак позивач був вимушений звертатися до поліції з відповідною заявою. Квартиру було звільнено 13 липня 2022 року, про що складено акт прийняття-передачі квартири, відтак після звільнення квартири виявилось, що існує заборгованість по житлово-комунальних послугах, зокрема утримання будинку та газопостачання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості з комунальних послуг у розмірі 39490,24 грн., витрати по сплаті судового збору 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилався на те, що сторонами було укладено договір оренди від 10 грудня 2014 року щодо оренди квартири АДРЕСА_1 , згідно п. 1.4 якого встановлено, що якщо жодна сторона до закінчення даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується. До закінчення терміну договору на адресу позивача направлено 08 грудня 2016 року повідомлення про розірвання договору оренди від 10 грудня 2016 року. Отже, договір припинено ще у 2016 році, про що позивач в позові не зазначив.

Вказував, що судом не встановлювалось та не перевірялось, за який саме період виникла заборгованість, чи дійсно за період користування приміщення відповідачем чи за інший період поза межами дії договору оренди від 10 грудня 2014 року.

Якщо заборгованість виникла в період користування приміщенням третіми особами поза межами дії договору оренди від 10 грудня 2014 року, в такому випадку відсутній предмет спору взагалі, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, за відсутності належних та допустимих доказів.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, не погоджувався з посиланнями апелянта на те, що договір оренди начебто було припинено, оскільки вони спростовуються доказами, наданими до позовної заяви.

Вказував, що акт здачі-приймання квартири, який міститься в матеріалах справи, було підписано в липні 2022 року довіреною особою відповідача ОСОБА_4 , її повноваження перевірив дільничний офіцер поліції. Також факт використання квартири відповідачем та наявність оригіналу договору оренди у його представника було встановлено в результаті перевірки старшим лейтенантом поліції О. Тимошенко, копія відповідної довідки від 16 травня 2022 року міститься у матеріалах справи. Що стосується твердження відповідача, що начебто судом не встановлювалось на не перевірялось, за який саме період виникла заборгованість, факт наявності заборгованості підтверджено належним доказом - рахунком ГЕРЦ за липень 2022 року.

Вказував, що відповідач надав новий доказ, і доказів неможливості подати його до суду першої інстанції ним надано не було, відтак даний доказ не може бути прийнятий апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору оренди приміщення від 10 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , орендодавець передає, а орендар приймає в орендне користування приміщення, яке належить орендодавцю, у будинку за адресою м. Київ, на праві договору дарування квартири (ВАС № 265301) загальною площею 55,3 кв.м., згідно п. 1.2 договору приміщення надається орендарю на термін з 10 грудня 2014 року по 14 грудня 2016 року (а. с. 5 - 6).

Згідно п. 1.3 договору після закінчення строку дії договору орендар має право на укладення нового договору.

Згідно п. 1.4 якщо жодна сторона до закінчення даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується.

Згідно п. 2.7 договору після закінчення строку дії оренди орендар має повернути приміщення та обладнання і меблі орендодавцеві за актом здачі-приймання.

Згідно п. 3.4 договору протягом визначеного п. 1.2 договору строку оренди приміщення орендар сплачує рахунки за гарячу та холодну воду згідно показників лічильників, послуги кабельної мережі, інтернету, вартість спожитої електроенергії, рахунки за телефонні розмови, опалення та утримання прибудинкової території.

На а. с. 10 знаходиться довідка Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, що по матеріалам, зареєстрованим в єдиному обліку Шевченківського УП ГУНП у м. Києві № 24571 від 12 травня 2022 року, було проведено перевірку. 12 травня 2022 року до управління поліції надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що 06 травня 2022 року, прибувши до своєї власної квартири АДРЕСА_1 , він виявив у ній невстановлених осіб, які на прохання заявника відмовилися покидати помешкання. З даного приводу на місце було викликано поліцію. Станом на 12 травня 2022 року невідомі особи продовжують проживати в квартирі та відмовляються її покидати. Під час перевірки з`ясовано, що ОСОБА_2 , починаючи з 2017 року, здавав дану квартиру на умовах договору оренди особі на ім`я ОСОБА_1 . Впродовж цього часу орендар сплачував обумовлені договором грошові кошти за оренду, але починаючи з 26 квітня 2022 року, орендар перестав виходити на зв`язок. Таким чином 06 травня 2022 року ОСОБА_2 , прибувши до своєї квартири, виявив, що орендар без відома власника облаштував в ній хостел. З даного приводу ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського УП із заявою, яку було зареєстровано до єдиного обліку № 23330 від 06 травня 2022 року. За результатами розгляду ОСОБА_2 було рекомендовано звертатися до суду в порядку цивільного судочинства.

На а. с. 9 знаходиться копія акту прийому-передачі (повернення) приміщення до договору оренди приміщення від 10 грудня 2014 року, складеного ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зазначеною як довірена особа ОСОБА_1 , 13 липня 2022 року, згідно якого орендар повернув ключі від приміщення (квартири) загальною площею 55,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 орендодавцю, а орендодавець отримав. Орендар отримав в момент передачі приміщення від орендодавця 12500 грн., які компенсують йому вартість проведених ремонтних робіт. В приміщенні залишились речі, які зафіксовані в описі майна. Показники лічильників на дату підписання акту: газовий 10108, електричний 6781,5. Сторони домовляються, що питання про заборгованість по комунальних платежах і орендній платі, які існують на дату підписання цього акту, будуть вирішуватись найближчим часом шляхом домовленостей або в судовому порядку.

На а. с. 4 знаходиться копія квитанції за спожитий газ за липень 2022 року на ім`я ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 3548,77 грн., борг 79,57 грн., до сплати 3628,34 грн.

На а. с. 7 - 8 знаходиться рахунок ГЕРЦ на липень 2022 року на ім`я ОСОБА_2 за наданими послугами з утримання будинку за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 35861,90 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано новий доказ, а саме копію опису вкладення в цінний лист на ім`я ОСОБА_2 про розірвання договору оренди від 08 грудня 2016 року з копією фіскального чеку Укрпошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ч. 12, 13, 83, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач не надав доказів неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, клопотань про поновлення строку для подання доказів та про приєднання нових доказів у апеляційній скарзі не заявлено, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці докази.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач тривалий час не виконував свої зобов`язання за договором, а саме не здійснював оплату комунальних послуг, чим порушив прийняті на себе зобов`язання, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 39490,24 грн.

Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Разом із тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції залишив поза увагою, що на підтвердження наявності правовідносин оренди між сторонами ОСОБА_2 надано договір оренди приміщення від 10 грудня 2014 року, підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в орендне користування приміщення, яке належить орендодавцю, у будинку за адресою м. Київ, на праві договору дарування квартири (ВАС № 265301) загальною площею 55,3 кв.м.

Судом першої інстанції не надано оцінки тим обставинам, що договір оренди не містить істотної умови, а саме адреси конкретного житлового приміщення, яке підлягає передачі в оренду, предмет договору є невизначеним, і за таких умов договір не може вважатись укладеним.

Отже, суд прийшов до передчасного та помилкового висновку, який не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах, що відповідач тривалий час не виконував свої зобов`язання за договором, а саме не здійснював оплату з комунальних послуг, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку суд першої інстанції мав застосувати ст. 11, ч. 1 ст. 638 ЦК, ч. 1 ст. 812 України щодо підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, щодо умов укладення договору та щодо умов договору найму житла, однак безпідставно вказані норми матеріального права не застосував.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, в результаті неправильного застосування норм матеріального права, відтак судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить із того, що оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається досягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згоди щодо істотних умов договору оренди, а саме предмету даного договору у вигляді конкретного житлового приміщення, такий договір не може вважатися укладеним і таким, що створює юридичні наслідки у вигляді прав та обов`язків сторін, у позивача відсутнє порушене, не визнане або оспорене відповідачем приватне (цивільне) право, і оскільки саме на підставі цього договору позивачем були заявлені вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 39490,24 грн., позов є недоведеним та не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги про припинення договору у 2016 році, і те, що судом не встановлювалось та не перевірялось, за який саме період виникла заборгованість, однак за обставин, встановлених за результатами апеляційного перегляду, щодо неукладення договору оренди і відсутності у відповідача зобов`язання, яке є обов`язковим для виконання, такі доводи не мають правового значення для вирішення спору і не впливають на результати розгляду справи, відтак апеляційний суд не надає їм оцінки, не підтверджує і не спростовує.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу відхиляються апеляційним судом, оскільки вони зводяться до підтримки помилкових висновків рішення суду першої інстанції і не є підставою для задоволення позову.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1610,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.