Справа № 136/326/22
провадження № 2/136/107/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма Нападівська" про витребування земельної ділянки,

за участю прокурора Загребельного Є.В.,

представника відповідача - адвоката Щавінського К.С.,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немирівської окружної прокуратури Вінницької області, в інтересах держави в особі Липовецької міської ради, (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ПСП "Агрофірма Нападівська", у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

- витребувати в ОСОБА_2 на користь Липовецької територіальної громади в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768, що розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (колишньої Нападівської сільської ради Липовецького району).

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

За результатами вивчення стану законності при розпорядженні земельними ділянками державної форми власності на території Липовецької територіальної громади Немирівською окружною прокуратурою було виявлено порушення вимог ЗК України при наданні ГУ Держгеокадастром у Вінницькій обл. земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у приватну власність громадянам України. Так, наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Нападівської сільської ради та надано йому у власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768. Надалі 05.07.2021 державним реєстратором Липовецької міської ради Чубатюк О.Р., на підставі вищевказаного наказу зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 . 08.09.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Скутельник І.А. посвідчено договір купівлі-продажу №6455 земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 , а вона 09.12.2021 уклала з ПСП "Агрофірма Нападівська" строком на 09.12.2031. Однак, законодавством встановлені обмеження у праві набуття власності на земельні ділянки, оскільки передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться лише один раз по кожному виду цільового використання. Водночас ОСОБА_1 раніше на підставі іншого наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-15919/15-18-СГ від 23.11.2018 вже отримував у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0293 безоплатно, тим самим на час видачі оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., при видачі такого наказу, не перевірило факт реалізації ОСОБА_1 вищевказаного права раніше. Таким чином, наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-136/15-21-СГ від 15.03.202 є незаконним, а ОСОБА_2 купуючи у ОСОБА_1 земельну ділянку придбала її в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати. Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави. З огляду на подальше відчуження незаконно переданої ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки, інтереси власника - держави в особі Липовецької територіальної громади - порушені. Враховуючи те, що Липовецька міська рада належним чином не здійснює захист інтересів територіальної громади, оскільки з часу її повідомлення про виявлення факту порушення інтересів держави в її особі щодо вибуття з власності земельної ділянки :03:000:2768 пройшов значний проміжок часу та на час звернення прокурора до суду органом місцевого самоврядування позов до суду з аналогічних підстав не подано, у зв`язку з чим Немирівська окружна прокуратура уповноважена вжити заходи представницького характеру відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Насамкінець, так як наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., який став підставою для вилучення вищевказаної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню в ОСОБА_2 на користь Липовецької територіальної громади в особі Липовецької міської ради.

Ухвалою суду від 08.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спірний наказ.

Ухвалою суду від 08.04.2022 заяву про забезпечення позову задоволено.

Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами.

ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області зазначає, що ним не приймалося рішення у вигляді наказу про затвердження проекту земелустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768, а відповідно до звернення ОСОБА_3 від 24.05.2021 клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою залишено без розгляду, після чого 15.03.2021 було прийнято наказ №2-136/15-21-СГ, яким було відмовлено громадянину у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому свій наказ ГУ Держгеокадастру вважає законним.

Відповідач подала до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами.

08.09.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Скутельник І.А. посвідчено договір купівлі-продажу №6455 земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 , а вона 09.12.2021 уклала з ПСП "Агрофірма Нападівська" строком на 09.12.2031. Так, ОСОБА_2 стверджує, що на час укладення вищезгаданого договору-купівлі продажу будь-яких обмежень на земельну ділянку накладено не було, а тому ОСОБА_2 вважає, що витребуванням у неї земельної ділянки, яку вона набула добросовісно, будуть порушені її права. Разом з тим, гіпотеза того, що добросовісний набувач, втрачаючи набуте нею майно, надалі самостійно буде змушена шукати способи компенсації своїх витрат, ОСОБА_2 вважає неправильною, оскільки покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

Відповідач ОСОБА_1 у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Позивач подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 , у якому зазначено, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. З огляду еа вказане вразі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення є підставою для внесення до ДРРРНМ про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Позивач подав до суду відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, у якому зазначено, що доводи про те, що ним не приймалося рішення у вигляді наказу про затвердження проекту земелустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2768, є недостовірними, оскільки наказом №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 було відмовлено 10-ом громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, але серед них ОСОБА_1 не значиться. Водночас, наказом з таким же номером і датою затверджено проект земелустрою та надано у власність ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку. Разом з тим, такий наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було отримано з ДРРПНМ та інших Державних реєстрів, що свідчить про офіційне визнання факту набуття ОСОБА_1 речового права.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заперечення щодо відповіді на відзив, у яких зазначено, що попри те, що позивач вказує, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності поза волею народу України, але видача ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені народу України, волі на витребування вказаної земельної ділянки з державної власності. Інші аргумент, які позивач наводить у відповіді на відзив зводяться до оцінки протиправних дій саме ОСОБА_1 щодо набуття спірної земельної ділянки в незаконний спосіб, проте ігнорується конструкція можливості її витребування в добросовісного набувача. Насамкінець, ОСОБА_2 вказує, що витребування земельної ділянки не може вважатися справедливим, оскільки порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності.

Відповідачем ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області заперечення щодо відповіді на відзив не подано.

Ухвалами суду від 26.05.2022 та 27.10.2022 тимчасово вилучено раніше витребовуваний судом наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021, яким затверджено проект землеустрою ОСОБА_1 .

Однак, на виконання ухвал суду ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що витребуваний наказ відносно ОСОБА_1 не приймався, натомість наказом №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 було відмовлено 10-ом громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Іллінецької сільської ради.

Ухвалою суду від 09.02.2023 прийнято до провадження заяву позивача про зміну предмета позову, але в поверненні частини судового збору відмовлено, роз`яснено, що особи, які перебувають в статусі відповідача можуть його втратити лише в разі їх заміни на належного відповідача, або відмови від позову до них, а одночасна участь особи в якості відповідача і третьої особи є неможливою.

Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду.

Ухвалою суду від 01.03.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач - прокурор позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на обставини, що аналогічні викладу у позовній заяві, а представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що відповідач є добросовісним набувачем, а витребування земельної ділянки не може вважатися справедливим, оскільки порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності. Інші учасники справи та їх представники, будучи належним чином повідомленими у судове засідання не з`явилися.

Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 було затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 7-ом громадянам, та серед них надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768, що розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (колишньої Нападівської сільської ради Липовецького району). Однак, на виконання ухвал суду ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що витребуваний наказ відносно ОСОБА_1 не приймався, а наказом №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 було відмовлено 10-ом громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Іллінецької сільської ради. Натомість 05.07.2021 державним реєстратором Липовецької міської ради Чубатюк О.Р., на підставі вищевказаного наказу зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 . 08.09.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Скутельник І.А. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 . Згідно договору оренди землі №736 від 09.12.2021 ОСОБА_2 передала на 10 років в оренду ПСП "Агрофірма Нападівська" земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768. Разом з тим, згідно з копією наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-15919/15-18-СГ від 23.11.2018 було затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 , земельну ділянку, площею 2,0000 га, з кадастровим номером :10:000:0293, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Очеретнянської сільської ради. Надалі державним реєстратором на підставі вищевказаного наказу зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 . Згідно договору купівлі продажу від 07.02.2019 ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_4 вищевказану земельну ділянку про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно.

Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як визначено ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом було встановлено, що 08.09.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Скутельник І.А. посвідчено договір купівлі-продажу №6455 земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Натомість, раніше вищевказана земельна ділянка, згідно з наявною у матеріалах справи копією наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 після затвердження розробленого проекту землеустрою щодо її відведення, була передана у власність ОСОБА_1 , при цьому ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що наказ відносно ОСОБА_1 не приймався, а наказом №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 було відмовлено 10-ом громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Іллінецької сільської ради.

Судом було встановлено, що попри доводи ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, що ним не приймалося рішення у вигляді наказу про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2768, оскільки наказом №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 було відмовлено 10-ом громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, однак суд встановив, що серед них ОСОБА_1 не значиться. Водночас, наказом з таким же номером і датою затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку.

Вказані факти, які встановлені судом щодо змісту наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області під номером 2-136/15-21-СГ від 15.03.2021, дві різних копії якого містяться в матеріалах справи, свідчить про суперечність інформації яка в них викладена, оскільки не може бути істинними два несумісних висловлювання в наказах про один і той самий предмет - проект землеустрою, що беруться в один і той самий час та в одному і тому ж відношенні, бо з однієї сторони є копія наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2768 та передачі її у власність ОСОБА_1 , а з іншої сторони є копія наказу №2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 за яким було відмовлено 10-ом громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, однак серед них ОСОБА_1 не значиться.

Разом з тим, такий наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було отримано з ДРРПНМ та інших Державних реєстрів, що свідчить про офіційне визнання факту набуття ОСОБА_1 речового права на земельну ділянку, яку за договором купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано у власність останній.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, №28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28.10.1999).

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визначено три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23.01.2014).

У постанові від 02.08.2023 в справі №308/8629/19 (провадження № 61-6019св22) Верховний Суд зазначив, що «при розгляді справи щодо застосування положень ст. 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

У контексті виправлення помилок, допущених органами влади, можливість подання позову про відшкодування шкоди проти третьої особи - посередника, у якого заявник придбав майно, Європейський суд з прав людини неодноразово розглядав у трьох аспектах: вичерпання національних засобів юридичного захисту; пропорційність втручання; матеріальна шкода (справедлива сатисфакція) відповідно до ст. 41 Конвенції.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, яка на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна придбала спірну земельну ділянку у відповідача ОСОБА_1 , а тому витребування її на користь Липовецької територіальної громади покладе на ОСОБА_2 надмірний індивідуальний тягар, спричинений втратою грошових коштів. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: витребувати в ОСОБА_2 на користь Липовецької територіальної громади земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2768, що розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (колишньої Нападівської сільської ради), не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Суд, вирішуючи питання про судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області (місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 23, м. Немирів, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 02909909) в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 04325957) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Келецька, буд. 63, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 39767547), ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма Нападівська" (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 7, с. Нападівка, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 32292489) про витребування земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22.09.2023.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО