Справа № 128/2885/23
27 вересня 2023 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.,
при секретарі Савченко Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відділу ДРААЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -
ОСОБА_1 звернувсь до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, який обґрунтовує тим, що він у 1998 році почав зустрічатися із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що вони почали проживати разом, між ними зав`язалися стосунки, таким чином перебували у фактичних шлюбних стосунках. На той час ОСОБА_3 була у шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстрували у виконкомі Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №2, однак фактично з ним не проживала. Від даного шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Пояснює, що у лютому 1999 році їх стосунки із ОСОБА_3 погіршились, між ними відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми, у зв`язку з чим припинили наші стосунки та перестали спілкуватись. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 народила дівчинку, яку назвали ОСОБА_7 . З 2001 року позивач з ОСОБА_3 відновили стосунки та почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 запевняла позивача, що батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_2 , хоча позивач виховував її як свою рідну дитину, піклувався про її здоров`я, фізичний, моральний, духовний розвиток. У березні 2023 року до мене звернулась ОСОБА_4 , та повідомила що її мати ОСОБА_3 , зізналась, що саме позивач є біологічним батьком ОСОБА_7 , а не ОСОБА_2 . У подальшому ОСОБА_3 позивачу теж зізналась, що він дійсно є біологічним батьком ОСОБА_7 , однак оскільки на момент її народження ОСОБА_3 була ображена на позивача, даний факт вирішила приховати. Таким чином, оскільки на момент народження ОСОБА_7 , ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , то батьком дитини, відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України, був записаний саме ОСОБА_2 . Після з`ясування вказаного вище факту, позивачем спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було прийнято рішення, щодо звернення до суду із даною позовною заявою про визнання мною батьківства та внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_7 . Додатково повідомляють, що підставою для звернення саме до Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, з метою проведення експертного дослідження для встановлення вірогідності підтвердження біологічного батьківства, є те що на даний час позивач мобілізований та перебуває у військовій частині у Запорізькій області. У зв`язку з чим, для відібрання зразків необхідних для проведення експертного дослідження, позивач може прибути лише до найближчого дослідного центру, а саме до Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, змін та доповнень не мають, просять винести рішення по справі. В разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду та винесення заочного рішення по справі. Судове засідання просить провести у його відсутність.
Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Третя особа - ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена судом належним чином.
Третя особа - ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву, за якою заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутність.
Представник третьої особи - Відділу ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до судового засідання не з`явилися, надали суду заяву, за якою при вирішення спору покладаються на розсуд суду.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у 1998 році почав зустрічатися із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та почали проживати разом, між ними зав`язалися стосунки, таким чином вони перебували у фактичних шлюбних стосунках. Даний факт жодним чином оспорений та спростований не був, тому доказуванню не підлягає.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 народила дівчинку, яку назвали ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , виданого 24.03.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 02 (а.с.9).
З 2001 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 відновили стосунки та почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Відповідно до статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
За змістом ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до п.п. 4,9 даної постанови справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині 3 статті 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина 1 статті 135 СК України). Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Крім того, згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського суду, яка була висловлена, в тому числі в рішеннях у справах «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 року та «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається ст. 8 Конвенції. Судом також враховано той факт, що позивачем дитина ОСОБА_7 покинута не була, по можливості створював нормальні умови для її фізичного та духовного розвитку, що виражається в придбані речей всієї необхідності для дитини.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що батьківство ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_4 є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку.
Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Законом України «Про охорону дитинства», Конституцією України, ст.ст. 125, 126, 128,134, 135 СК України, ст.15 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 289, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
Позов - задовільнити.
Визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Виключити з актового запису про народження №02 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зробленого 24.03.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, відомості про ОСОБА_2 , як батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Внести зміни до актового запису про народження №02 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зробленого 24.03.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, зазначивши: у графі «Батько дитини» - ОСОБА_1 , громадянин України; у графі «прізвище дитини» - « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; у графі «по батькові дитини» - « ІНФОРМАЦІЯ_6 », дату та місце народження дитини, відомості про матір дитини залишити без змін та видати нове Свідоцтво про народження дитини.
Зобов`язати Відділ ДРААЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - внести зміни до актових запису про народження № 02 від 24 березня 2005 року.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.09.2023.

Суддя І.А. Ганкіна