РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Марків Ю.С.,

з участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 13 березня 2013 року, однак спільне життя з відповідачем не склалось та рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.09.2018 року шлюб між ними було розірвано. У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківського обов`язку, не допомагав фінансово у вихованні сина та не контактував з ним. Впродовж останніх чотирьох років відповідач не намагався сконтактувати з позивачкою чи з їх сином, не відвідував сина за місцем проживання, не брав участь у його навчанні та позашкільному дозвіллі, відпочинку тощо, не вітав сина з днем народження та іншими святами, не телефонував йому. Факт неналежного виконання батьківського обов`язку відповідачем підтверджується зібраними позивачкою доказами, які долучені до позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак її представник подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, щодо винесення судом заочного рішення суду не заперечила.

Відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце проведення такого, відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направляв.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

У відповідності до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.09.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 13 березня 2013 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, актовий запис № 54.

Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що у книзі реєстрації народжень відділу РАЦС Управління міської частини Прага 4 зроблено актовий запис №169, що підтверджується Свідоцтвом про народження Чеської Республіки; батьком зазначено ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_5 .

Згідно Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих.-41864 від 06.04.2023 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до листа класного керівника 3 класу та директора СЗШ №8 №02-07/922 від 05.09.2022 року та листа тренера-викладача та директора ТзОВ "Тенісний клуб ВРО" №31/08 від 31.08.2022 року навчанням, а також успіхами та здобутками сина ОСОБА_4 цікавиться виключно його мати - ОСОБА_1 ; батько дитини до школи та тенісного клібу не з`являвся.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, заявами ОСОБА_6 , яка є кумою позивачки ОСОБА_1 , від 01.09.2022 року, ОСОБА_7 , яка є сусідкою ОСОБА_1 , від 07.09.2022 року, ОСОБА_8 , який є сусідом ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , яка є вчителем додаткових занять з англійської мови для ОСОБА_4 , від 05.09.2022 року, підтверджується факт того, що відповідач ОСОБА_2 не бере участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16).

Згідно ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, суд при вирішенні справи враховує Європейську Конвенцію «Про здійснення прав дітей», ратифіковану Україною 03.08.2006 року, Конвенцію «Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 року, якими гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_4 .

Зокрема, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 08.03.2023 року зобов`язано орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вже зазначалось, згідно Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих.-41864 від 06.04.2023 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п. 16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Разом з тим, відповідач в судові засідання з розгляду цивільної справи про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина жодного разу не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення таких, свого відношення до позову на адресу суду не направив, що свідчить про факт відсутності заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що надано достатньо доказів того, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідних умов для її проживання, харчування, навчання, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, достатньому для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 10, 12,19, 141, 247,258, 259, 263-265,268, 280-282,284,289,351-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, адреса: м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85.

Суддя Ю.С. Марків