ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1149/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/256/23 Категорія: 304030000 Щербак О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Матюха В.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правовідносин орендними та стягнення суми заборгованості

в с т а н о в и в:

у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на початку 2021 року він розмістив оголошення на сторінці Facebook про продаж належних йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що 04 березня 2021 року відповідач передала йому відповідно до розписки 3000 доларів США за вказаний будинок та у цій же розписці зобов`язалась виплатити ще 2000 доларів США до 31 грудня 2021 року.

На початку квітня 2021 до нього звернулась ОСОБА_2 з проханням дозволити жити їй з дітьми у будинку на правах оренди з подальшим викупом права власності, за яке вона вже внесла 3000 доларів США.

Позивач зазначав, що погодився на такі умови, адже відповідач і так викуповувала об`єкт оренди.

Оскільки ОСОБА_2 почала проживати в будинку, вона звернулась до позивача з пропозицією надати їй довіреність для вжиття всіх заходів, необхідних для переоформлення права власності, у зв`язку з чим він видав таку довіреність, відповідно якої надав право відповідачці представляти його інтереси з питань, які будуть стосуватись оформлення документів, управління належним позивачу майном, а саме вказаною 1/2 частиною житлового будинку та земельною ділянкою.

Стверджував, що відповідач неодноразово зверталась до нього з клопотанням про надання їй додаткового часу для виплати залишку суми.

21 вересня 2021 року ОСОБА_2 передала йому відповідно розписки 600 доларів США. Остання неодноразово говорила, що займається переоформленням об`єкту оренди і що зовсім скоро запросить його до нотаріуса для укладення договору.

31 грудня 2021 договір купівлі-продажу не був укладений та ОСОБА_2 у телефонній розмові повідомила, що їй потрібен ще час на зібрання необхідної суми коштів.

Вказував, що за 2021 рік позивач відмовив трьом потенційним покупцям, через те, що відповідач збиралась викупити об`єкт оренди, весь цей час фактично проживала в ньому разом зі своїми дітьми, при цьому не сплачувала йому орендної плати за користування будинком, допустила прострочення сплати комунальних платежів, хоча в 2021 році деякий час їх сплачувала.

10 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 суму авансу у розмірі 3600 доларів США, які вона передала позивачу по розписках та 04 січня 2023 року указаний позов задоволено.

ОСОБА_1 вказував, що при спробах зайти у будинок відповідач чинить перешкоди, її вдома немає, будинок закритий, ключі від будинку лише в неї.

Позивач вважав, що ОСОБА_2 ввела його в оману та користувалась 22 місяці житловим будинком, не сплачуючи орендну плату та не маючи наміру його купувати, у зв`язку з чим він 09 лютого 2023 року подав до Звенигородського ВП ГУ НП України в Черкаській області повідомлення про кримінальне правопорушення.

Позивач просив суд: визнати, що фактичне володіння та користування ОСОБА_2 частиною житлового будинку та земельною ділянкою, розташованих у АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , в період з 01 квітня 2021 року по 20 лютого 2023 року, є орендними правовідносинами; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 137664 грн. 29 коп.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що між сторонами існували правовідносини з приводу купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу.

Суд прийшов до висновку, що обставин, які б вказували на існування між сторонами правовідносин найму (оренди) житла, а саме передачі житла для проживання у ньому на умовах строковості та платності, позивачем не наведено і не доведено.

Щодо стягнення коштів по заборгованості за комунальні послуги за період проживання відповідача у житловому будинку, який належить позивачу, то суд першої інстанції вважав, що матеріали справи не містять доказів періоду проживання відповідача у будинку, а наявні в матеріалах справи довідки про наявність заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , з послуг газопостачання та розподілу газу не містять інформації, за який період виникла заборгованість. Доказів наявності заборгованості за електроенергію за вказаною адресою взагалі матеріали справи не містять. Тому, факт користування відповідачем комунальними послугами за вказаною адресою та допущення відповідно заборгованості саме відповідачем не доведений.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неправильно дослідив та оцінив докази по справі, у зв`язку з чим виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, стверджує, що між ним та відповідачем в період з квітня 2021 року по лютий 2023 року існували орендні правовідносини.

Вважає, що сума заборгованості за комунальні послуги має бути стягнута з відповідача, так як вона фактично проживала в об`єкті нерухомості у період з квітня 2021 року по лютий 2023 року.

Апелянт зазначає, що наявність відповідних сум заборгованості він підтверджував наданням довідок від комунальних служб, які долучались до позовної заяви та містяться в матеріалах справи.

Вказує, що при спробах зайти у будинок, відповідачем чинились перешкоди.

Також стверджує, що станом на червень 2023 року ОСОБА_2 не передала йому правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості, які були надані їй за домовленістю між ним та відповідачем для здійснення останньою переоформлення права власності на об`єкт нерухомості відповідно до договору купівлі-продажу.

На думку апелянта, відповідач ввела його в оману та зловживала довірою, скориставшись його дозволом в умовах повномасштабного вторгнення та введення воєнного стану почекати з оформленням договору купівлі-продажу.

Апелянт зазначає, що оскільки рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 січня 2023 року з нього були стягнуті кошти у сумі 3600 доларів США, інших грошових коштів відповідач в рахунок орендної плати не сплачувала, а суд першої інстанції оскаржуваним рішенням відмовив у задоволенні позовних вимог, то в період з 01 квітня 2021 року по 20 лютого 2023 року ОСОБА_2 безоплатно користувалась об`єктом нерухомості.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Відповідно до розписок від 04 березня 2021 року та 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти на загальну суму 3600,00 доларів США в рахунок вартості житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

Згідно довіреності від 20 квітня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Катеринопільського районного нотаріального округу Вечірко Н.В., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси з питань, які будуть стосуватись оформлення документів, управління належною йому на праві приватної власності 1/2 частиною житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 січня 2023 року у справі № 698/159/22 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аванс у розмірі 131646 гривень 96 копійок ( а.с. 18-20). Рішення набрало законної сили 13 квітня 2023 року.

Згідно з довідкою № 1 ТОВ «Черкасигаз збут» від 08 лютого 2023 року за адресою АДРЕСА_1 станом на 01 лютого 2023 року наявна заборгованість за користування природним газом 5833,78 гривень (а.с. 12).

Відповідно до довідки від 08 лютого 2023 року Шполянського відділення АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» за адресою вул. Затишна, 5 в м. Шпола станом на 28 лютого 2023 року за розподіл природного газу наявна заборгованість у розмірі 915,45 гривень (а.с. 13).

09 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до Звенигородського ВП ГУНП України в Черкаській області заяву про кримінальне правопорушення від 08 лютого 2023 року, в якій просив внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 як особу, винну у вчиненні шахрайських дій щодо безоплатного та безпідставного використання його майна 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у АДРЕСА_1 та введення його в оману щодо наміру укласти договір купівлі-продажу указаного будинку (а.с. 21-22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставин, які б вказували на існування між сторонами правовідносин передачі житла для проживання у ньому на умовах строковості та платності, позивачем не наведено і не доведено, а також не доведено факт користування відповідачем комунальними послугами за спірною адресою та допущення відповідно заборгованості саме відповідачем, оскільки матеріали справи не містять доказів вказаного позивачем періоду проживання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною 1 статті 811 ЦК України встановлено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною 1-3 статті 820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру.

Одностороння зміна розміру плати за найм житла не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Однак, з наданих позивачем копій документів не вбачається, що між ним та відповідачем існували правовідносини з передачі житла для проживання у ньому на певний строк за плату, про що вірно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Крім того, з долучених до позовної заяви ОСОБА_1 довідок на підтвердження наявної заборгованості зі сплати комунальних послуг неможливо встановити за який саме період її нараховано, що вказує на недоведеність того факту, що саме за період проживання відповідача ОСОБА_2 у спірному будинку виникла така заборгованість.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з нормами частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків (Постанова КЦС ВС від 13 лютого 2019 року справа № 369/13976/15-ц).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності договірних відносин з найму (оренди) житла та допущення заборгованості відповідачем за користування комунальними послугами.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів передачі житла для проживання у ньому на умовах строковості та платності.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що оскільки рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 січня 2023 року з нього були стягнуті кошти у сумі 3600 доларів США, інших грошових коштів відповідач в рахунок орендної плати не сплачувала, а суд першої інстанції оскаржуваним рішенням відмовив у задоволенні позовних вимог, то в період з 01 квітня 2021 року по 20 лютого 2023 року ОСОБА_2 безоплатно користувалась об`єктом нерухомості, на думку колегії суддів не спростовують правильності висновків місцевого суду про відсутність доказів на підтвердження наявності між сторонами відносин з найму (оренди) житла.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням, були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2023 року.

Судді