Справа №:755/803/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого

судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №631419340 від 04 лютого

2020 року у розмірі 51 341,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №631419340 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 1 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,82 % за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У подальшому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту 19 000,00 грн з 09 лютого 2020 року на строк дії договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Представник позивача зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу

№ 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340

від 04 лютого 2020 року. В подальшому, 06 грудня 2021 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу

№ 06/12/2021-01. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 51 341,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 341,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Представник позивача зазначає, що 27 грудня 2022 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проте станом на день звернення з даним позовом до суду заборгованість не погашена.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.85-87)

03 березня 2023 року від ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить: відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 у частині стягнення процентів за користування грошовими коштами за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року в період поза межами графіка розрахунків, а саме в розмірі 25 954 грн; вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» грошових коштів за кредитним договором

№ 631419340 від 04 лютого 2020 року в розмірі 25 387,00 грн. (1 246,00 грн+24 141 грн) визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відзив мотивований тим, що дійсно 04 лютого 2020 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» був укладений кредитний договір № 631419340 у формі електронного документа, згідно з умовами якого їй наданий кредит у розмірі 1 000,00 грн строком на 30 днів (розрахунки визначені у відповідному графіку) зі сплатою 0,82 % за кожен день користування кредитом. У подальшому, 09 лютого 2020 року, була укладена додаткова угода до кредитного договору, відповідно до умов якої з 09 лютого 2020 року розмір кредиту збільшений на 19 000,00 грн на строк дії кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року, у зв`язку з чим графік розрахунків був викладений у новій редакції. ОСОБА_1 висловлює незгоду з нарахуванням позивачем процентів за користування кредитом за період поза межами графіку погашення кредиту. Зокрема, відповідач посилається на пункт 1.2 кредитного договору, яким передбачено, що кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дня отримання кредиту позичальником, а також на пункт 1.3 кредитного договору, яким визначено, що на період строку (пункт 1.2 договору) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,82 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач стверджує, що згідно з графіком розрахунків до кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року розмір кредиту становить

1 000,00 грн, а розмір нарахованих відсотків - 246,00 грн, усього - 1 246,00 грн; відповідно до графіку розрахунків до додаткової угоди від 09 лютого 2020 року до кредитного договору

№ 631419340 від 04 лютого 2020 року розмір кредиту становить 20 000,00 грн, а розмір нарахованих відсотків - 4 141,00 грн, усього - 24 141,00 грн, кінцевий термін платежу -

05 березня 2020 року. Разом з тим, згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, наданим позивачем, за період із 06 грудня 2021 року по 09 грудня 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 51 341,00 грн, із яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20 000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами - 31 341,00 грн. На думку відповідача, нарахування процентів у вказаному розмірі є очевидно необґрунтованим, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» до неї про стягнення частини процентів за користування грошовими коштами за кредитним договором за період поза межами графіку розрахунків. (а.с. 97-101)

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Судом установлено, що 04 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 631419340 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти без конкретної споживчої мети в сумі 1 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,82 % за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 10-12).

За умовами договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього Договору не пізніше строку, вказаного в п. 1.2. цього Договору (п. 1.6 договору).

Згідно з п. 1.7 кредитного договору розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку, передбаченого п. 1.2. цього договору, зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 до Договору).

У графіку розрахунків (додаток до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року) сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу - 05 березня 2020 року, сума кредиту - 1 000,00 грн, нарахований процент - 246,00 грн, до сплати (разом) - 1 246,00 грн (а.с. 13).

У подальшому, 09 лютого 2020 року, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року (а.с. 14), за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту до 19 000,00 грн

з 09 лютого 2020 року на строк дії договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.

Сторони домовилися викласти графік розрахунків (додаток №1 до договору) в новій редакції (додаток № 1 до цієї додаткової угоди) та відобразити у графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, зазначену п. 1 додаткової угоди (п.2 додаткової угоди).

У графіку розрахунків (додаток № 1 до додаткової угоди від 09 лютого 2020 року до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року) сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу - 05 березня 2020 року, сума кредиту - 20 000,00 грн, нарахований процент - 4 141,00 грн, до сплати (разом) - 2 4141,00 грн (а.с. 15).

Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №631419340

від 04 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором станом на 09 грудня

2021 року складає 51 341,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 20 000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 31 341,00 грн

(а.с. 17).

28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року (а.с. 36-40).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором

№ 631419340 від 04 лютого 2020 року (а.с. 41-48).

У подальшому, 06 грудня 2021 року, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 06/12/2021-01. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 51 341,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 341,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 49-56).

27 грудня 2022 року ТОВ «ФК «ЕЙС» направляло ОСОБА_2 вимогу від 23 грудня 2022 року про усунення порушення виконання зобов`язання шляхом сплати протягом 7-ми днів з моменту отримання даної вимоги заборгованості в розмірі 51 341,00 грн, із яких: сума заборгованості по кредиту - 20 000,00 грн, сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування - 31 341,00 грн, сума заборгованості за простроченою комісією - 0,00 грн, сума заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, сума заборгованості за відсотками по кредиту - 0,00 грн, сума заборгованості по штрафам і пені - 0,00 грн, сума заборгованості по комісії - 0,00 грн (а.с. 34, 35).

ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого

2020 року і додатковою угодою від 09 лютого 2020 року до цього договору не виконала, що стало підставою для звернення ТОВ «ФК «ЕЙС» до суду з цим позовом про стягнення заборгованості у розмірі 51 341,00 грн, яка складається з: 20 000,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, 31 341,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 27 січня 2022 року після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_2 змінено на « ОСОБА_4 » (а.с. 103).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження

№ 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження

№ 61-19259св19).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись з позовом до суду, ТОВ «ФК «Ейс» посилалася на те, що 04 лютого

2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №631419340 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 1 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,82 % за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У подальшому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту 19 000,00 грн з 09 лютого

2020 року на строк дії договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, проте позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконує. Внаслідок укладення договорів факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340

від 04 лютого 2020 року у розмірі 51 341,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 341,00 грн - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку із цим ТОВ «ФК «Ейс» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року у розмірі 51 341,00 грн.

Як убачається з досліджених судом доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений.

У відзиві ОСОБА_1 визнає обставини щодо укладення з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року та додаткової угоди до кредитного договору від 09 лютого 2020 року. Крім того у відзиві ОСОБА_1 визнає вимоги про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» грошових коштів за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року в розмірі 25 387,00 грн (1 246,00 грн + 24 141,00 грн), не заперечує проти їх задоволення.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови договору виконувала неналежним чином, не сплачувала визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим станом

на 05 березня 2020 року утворилась прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 20 000,00 грн (1 000,00 грн за умовами кредитного договору № 631419340 від 04 лютого

2020 року та 19 000,00 грн за умовами додаткової угоди до кредитного договору від 09 лютого 2020 року), вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 631419340

від 04 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором станом на 09 грудня

2021 року складає 51 341,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 20 000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 31 341,00 грн

(а.с. 17).

При цьому, за умовами кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року та додаткової угоди до кредитного договору від 09 лютого 2020 року сторони погодили строк кредитування по 05 березня 2020 року. Тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.

У графіку розрахунків (додаток до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року) сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу - 05 березня 2020 року, сума кредиту - 1 000,00 грн, нарахований процент - 246,00 грн, до сплати (разом) - 1 246,00 грн (а.с. 13).

У графіку розрахунків (додаток № 1 до додаткової угоди від 09 лютого 2020 року до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року) сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу - 05 березня 2020 року, сума кредиту - 20 000,00 грн, нарахований процент - 4 141,00 грн, до сплати (разом) - 2 4141,00 грн (а.с. 15).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не сплачувала визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим станом на 05 березня 2020 року утворилась прострочена заборгованість за процентами у розмірі 4 387,00 грн (246,00 грн за умовами кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року та 4 141,00 грн за умовами додаткової угоди до кредитного договору від 09 лютого 2020 року), вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Заборгованість за процентами в розмірі 26 954 грн нарахована позивачем після спливу визначеного договором строку кредитування (05 березня 2020 року). Тому підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

За викладених обставин, оскільки позивачем нарахована заборгованість за процентами після спливу визначеного договором строку кредитування, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованості за кредитним договором №631419340 від 04 лютого 2020 року у зальному розмірі 24 387,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 20 000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 4 387,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог

ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» слід відмовити.

За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 47,50 % від суми сплаченого судового збору.

Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено 2 481,00 грн, то сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, становить1 178,48 грн (2 481,00 грн х 47,50 %).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня

2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в даній справі до суду подано: договір про надання правничої допомоги; додаткову угода; протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни; акт прийому-передачі наданих послуг; рахунок на оплату, а також докази сплати позивачем за правничу допомогу 3 000,00 грн (а.с.57-66).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд вважає за необхідне зазначити, що не вбачає неспівмірності оплачених позивачем витрат за послуги адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони.

Визначаючи загальний розмір витрат, що підлягає відшкодуванню в даній справі суд також виходить з положень п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, щодо пропорційності розподілу судових витрат до розміру задоволених вимог, у разі часткового задоволення позову.

Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1 425,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3, 11, 13, 15, 16, 20, 509, 512, 514, 526, 626-628, 1048, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10-13, 76-82, 89, 141, 206, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд.19, оф.2005) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце поживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №631419340 від 04 лютого 2020 року у розмірі 24 387,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 20 000,00 грн; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 4 387,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 178,48 грн та на правничу допомогу в сумі 1 425,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: