Справа № 127/8234/23
Провадження № 22-ц/801/1731/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Короля О. П. у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження,

в цивільній справі № 127/8234/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що 03 липня 2009 року сторони зареєстрували шлюб.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначила про те, що під час проживання однією сім`єю з відповідачем, він часто зловживав спиртними напоями, що вкрай негативно впливало на їхнє сімейне життя. Останнім часом зловживання відповідачем алкоголем посилилось. Також позивач зазначила про те, що відповідач стає агресивним, вчиняє сварки, скандали та застосовує насилля. На прохання позивача припинити зловживання спиртним, відповідач належним чином не реагує, чим робить нестерпним життя та негативно впливає на психологічний стан позивача та дитини. У зв`язку з чим сторони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного. У березні 2022 року, втративши надію на налагодження між подружжям нормальних відносин та зрозумівши, що подальше проживання однією сім`єю з відповідачем є неможливим, позивач разом із донькою переїхала мешкати окремо від відповідача. З того часу шлюбні стосунки між сторонами припинились і вже рік вони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного домашнього господарства.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 03 липня 2009 року в Черьомушкінському відділі ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви, актовий запис № 1228.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03 липня 2009 року у Черьомушкінському відділі ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви, актовий запис № 1228.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шлюб між сторонами триває формально, заходи примирення не досягли бажаного відповідачем результату, а тому подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї неможливе.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Войтко Ю. Б. В., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2023 року після усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 серпня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 12 вересня 2023 року о 11:20 год з повідомленням сторін.

12 вересня 2023 року розгляд справи відкладено на 26 вересня 2023 року о 12:30 год у зв`язку з перебуванням судді Матківської М. В. у відпустці.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд формально поставився до розгляду справи, не вжив достатніх заходів для примирення подружжя, надавши строк для примирення лише протягом одного місяця, який є недостатнім для порозуміння між сторонами, чим порушив норми права проголошені Конституцією України про охорону сім`ї державою, а також завдання СК України, зазначені у ч. 1 ст. 1 та ч. 3 ст. 5 СК України, та дійшов передчасного висновку про розірвання шлюбу, що суперечить інтересам сім`ї.

Зокрема зазначає, що в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження усіх зазначених позивачкою фактів не міститься. Зауважує, що розлад сімейних відносин відбувся нещодавно. Через військову агресію росії його дружина та діти були вимушені виїхати на тимчасове проживання до Німеччини. Через дистанційне спілкування та розлучення на великій відстані, враховуючи його та позивачки стресовий стан, вони почали сваритись через дрібниці та незначні непорозуміння. Вважає, що їхнє подружжя можливо відновити задля збереження їхньої сім`ї та моральних цінностей їхніх дітей. У зв`язку з чим, на думку скаржника, суд не з`ясував фактичні взаємини між ними шляхом виклику безпосередньо в судове засідання, позбавивши його можливості надати свої пояснення по справі, та пояснити, що суперечки між сторонами виникали набагато раніше ніж вказує позивачка та вони є епізодичними. Також вважає, що оскільки у них є діти, він має надію зберегти сім`ю.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Усов Ю. В. зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням вимог процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Усов Ю. В. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення апеляційної скарги сторона позивачки заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2023 - без змін.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань не надсилав.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 03 липня 2009 року у Черьомушкінському відділі ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, актовий запис № 1228, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 03 липня 2009 року.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 31 травня 2012 року Ізмайловським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною першою статті 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною другою статті 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Однак, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінки» у ч. 1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 , пред`являючи вимогу про розірвання шлюбу, обґрунтувала її небажанням збереження шлюбу та зазначила, що під час проживання однією сім`єю з відповідачем, він часто зловживав спиртними напоями, що вкрай негативно впливало на їхнє сімейне життя. На прохання позивачки припинити зловживання спиртним, відповідач належним чином не реагує, чим робить нестерпним життя та негативно впливає на психологічний стан позивачки та дитини. У зв`язку з чим сторони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного. У березні 2022 року втративши надію на налагодження між подружжям нормальних відносин та зрозумівши, що подальше проживання однією сім`єю з відповідачем є неможливим, позивачка разом із донькою переїхала мешкати окремо від відповідача. З того часу шлюбні стосунки між сторонами припинились і вже рік вони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного домашнього господарства. Та обставина, що вона з дитиною була вимушена виїхати на тимчасове проживання за кордон у зв`язку з російською агресією, і саме це стало причиною припинення їхніх сімейних стосунків, не відповідає дійсності.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції правильно застосував положення статей 110 та 112 СК України, врахувавши той факт, що на час звернення до суду з позовом та на час ухвалення судового рішення позивачка відповідно наполягала та не відмовилась від вимог щодо розірвання шлюбу, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доводів позовної заяви та заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про невжиття судом першої інстанції достатніх заходів спрямованих на примирення подружжя не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що судом вживались заходи щодо примирення подружжя, однак примирення не відбулось. При цьому строк на примирення подружжю було визначено - один місяць з урахуванням позиції позивачки про категоричну незгоду на примирення та її остаточне рішення розірвати шлюб.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Відтак, при категоричній незгоді позивачки на примирення, суд має враховувати, що надання такого строку на примирення буде суперечити положенням статті 51 Конституції України та статті 24 СК України.

Отже, надання строку на примирення є виключно правом суду, а не обов`язком.

Натомість, вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 грудня 2020 року по справі №456/848/16-ц, у якій зазначено, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивачка не висловила.

Колегія суддів враховує позицію позивачки, яка категорично заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає збереження сім`ї є неможливим, наполягає на розірванні шлюбу.

Хоч в апеляційній скарзі відповідач і зазначив про можливе примирення сторін, але доказів на підтвердження вчинення ним реальних заходів щодо налагодження із позивачкою сімейних відносин не надав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з моменту подачі позову про розірвання шлюбу (березень 2023 року) до ухвалення оскаржуваного рішення суду примирення між сторонами так і не відбулось.

Більше того, отримавши 10.04.2023 позовну заяву з додатками відповідач не скористався правом подати відзив, відповідно до статті 178 ЦПК України, зазначивши у ньому заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується.

В апеляційній скарзі скаржник не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська