ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/152/23 Номер провадження 22-ц/814/4143/23Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Прядкіна О.В., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Момот Тарасом Григоровичем,

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2023 року, постановлене суддею Тимчук Р.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

29.01.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень службових осіб органу державної влади Департаменту патрульної поліції 10 500,00 грн.

В обґрунтування підстав позову посилається на те, що постановою серії БАВ №265479 від 14.06.2022, складеною рядовим взводу №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Сєловим С.В., яка у подальшому скасована рішенням суду від 14.07.2022 (справа №553/1895/22), його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. У зв`язку із цим, позивачу завдано моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, переживаннях, фізичних стражданнях та порушенні нормальних життєвих стосунків. Неправомірні дії службової особи органу державної влади мали наслідком зневіру в професійності діяльності патрульної поліції та втрату відчуття захисти внаслідок можливих незаконних дій поліцейських.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06.04.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди та її розміру.

Позивач, в інтересах якого дії представник - адвокат Момот Т.Г., із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Посилаючись на фактичні обставини справи доводить наявність підстав для відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Департаменту патрульної поліції у вигляді накладення штрафу.

Підставою відшкодування вважає рішення про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в адміністративній справі за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Просить врахувати позицію Верховного Суду у справах №569/1799/16-ц від 10.10.2019, №166/1222/20 від 29.09.2021, за змістом якої незаконне притягнення до адміністративної відповідальності є підставою відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.07.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Момот Т.Г., на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06.04.2023; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 20.07.2023.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

04.08.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.06.2022 рядовим взводу №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Сєловим С.В. винесено постанову серії БАВ №265479 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 14.06.2022 об 11:35 год. у м.Полтава, вул.Шевченка, 31, керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії даного знаку, чим порушив п.8.4 «в» ПДР України./а.с.33/

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 14.07.2022 (справа №553/1895/22), яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023, позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі відокремленого територіального підрозділу управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі -задоволено.

Скасовано постанову серії БАВ №265479 від 14.06.2022, складену рядовим взводу №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Сєловим С.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, і закрито указану справу про адміністративне правопорушення./а.с.6-7, 8-12/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами факт спричинення йому моральної шкоди, у чому саме вона полягає,а також її розмір. При цьому районний суд врахував, що скасовуючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не було встановлено наявності злого умислу чи грубої недбалості ДПП, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Згідно статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Статтею першою Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Отже, уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт власних повноважень, а діє від імені Національної поліції, яка є центральним органом виконавчої влади. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статей 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали указане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №726/837/20 від 09.06.2021, №953/6561/20 від 26.01.2022, за змістом якої закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Указані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 №569/1799/16-ц, від 09.06.2021 №726/837/20.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції наведені норми права та правові висновки Верховного Суду правильно застосував, дійшовши обґрунтованого висновку про недоведеність належними та допустимими доказами спричинення позивач моральної шкоди. При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що порушене право позивача відновлено, тоді як відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер, що не може бути спростовано посиланням на судову практику, сформовану з відмінних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга без задоволення

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Момот Тарасом Григоровичем, - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.09.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді О.В. Прядкіна

О.В. Чумак