У Х В А Л А

Єдиний унікальний номер справи 761/30089/21
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/14246/2023
Головуючий у суді першої інстанції Н. Г. Притула
Суддя -доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
28 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та анулювання запису про шлюб, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року,

у с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з пропуском строку, передбаченого статтею 354 ЦПК України, який просить поновити посилаючись на те, що такий строк було пропущено через недобросовісні дії адвоката, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення пропущено з поважних причин та такий строк підлягає поновленню.

Суд, розглянув клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року, та дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 22.09.2022 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 03.10.2022. Відтак тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду від 22.09.2022 слід відраховувати з дня складення повного судового рішення. Таким чином останнім днем на подачу апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року у визначений ч. 1 ст. 354 ЦПК України строк було 02.11.2022.

При цьому копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року була вручена представнику ОСОБА_1 - адвокату Бондару А. В. 29.11.2022, про що останнім складено відповідну розписку (а.с. 123, т. І).

Отже, з дня отримання представником позивача повного судового рішення, у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, сторона позивача мала право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду, тобто апеляційну скаргу на оскаржуване судове рішення сторона позивач повинна була подати до суду у строк до 29.12.2022.

Разом з тим, апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року подано позивачем 17.08.2023, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду понад дев`ять місяців.

Заявляючи клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 як на поважність причин пропуску такого строку посилається на недобросовісність дій адвоката, який представляв її інтереси в суді першої інстанції.

Так позивач вказує на те, що дізнавшись від свого представника про відмову судом першої інстанції у задоволенні поданого нею позову про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про шлюб, ОСОБА_1 одразу повідомила адвокату Бондару А. В. про необхідність подати до суду апеляційну скаргу на судове рішення та сплатила послуги адвоката з підготовки апеляційної скарги на рішення суду від 22.06.2022 та грошові кошти на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду. Потім протягом тривалого часу вона чекала від адвоката Бондара А. В. повідомлень про хід справи, однак йшли місяці, а інформації від адвоката про результати розгляду апеляційної скарги не надходило. На телефонні дзвінки адвокат або не відповідав взагалі, або посилався на хворобу чи відсутність світла, чи війну. Згодом адвокат Бондар А. В. взагалі перестав виходити на зв`язок, тому 31.07.2023 позивач звернулася до іншого адвоката з метою отримання відомостей про результати розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 22.09.2022, після чого їй стало відомо, що апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 вересня 2022 року адвокат Бондар А. В. не подавав. Такі дії адвоката Бондара А. В. позивач має намір оскаржувати. Однак оскільки зазначене потребує юридичної допомоги тому вона поки що відклала це питання.

Зазначене ОСОБА_1 вважає поважною причиною для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року.

Однак апеляційний суд вважає, що наведене не може слугувати безумовною підставою для поновлення позивачу пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду від 22.09.2022, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»)

Відповідно до приписів ч. 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Отже, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, згідно ч. 7 ст. 273 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Відтак доведеним є те, що сторона позивача отримала 29.11.2022 копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2022 та мала можливість оскаржити його у апеляційному порядку у визначені законом строки. Проте не зробила цього.

Цивільний процесуальний закон покладає на сторони обов`язок щодо добросовісності їх дій, оскільки вона сприяє встановленню дійсних прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах. Лише здійснення сторонами своїх процесуальних прав для досягнення тих процесуальних цілей, які визначені законом, та сумлінне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків може забезпечити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи, у межах якого будуть встановлені дійсні права та обов`язки сторін. Добросовісність у відповідному контексті слід розуміти як використання правових важелів процесуального статусу сторони виключно для досягнення встановленої законом процесуальної мети.

Слід зазначити, що посилання позивача на недобросовісність дій її представника щодо неповідомлення інформації про результати розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд не бере до уваги, оскільки дані про хід розгляду справи, зокрема апеляційної скарги, є доступними для учасників справи як при безпосередньому зверненні до суду першої чи апеляційної інстанції, так і через мережу Інтернет. Зазначене інформація є в загальному доступі на офіційному вебсайті Судова влада та офіційному вебсайті Київського апеляційного суду.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про добросовісне здійснення позивачем ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне апеляційне оскарження судового рішення у цій справі.

Натомість із доданої до матеріалів апеляційної скарги роздруківки листування позивача з адвокатом Бондарем А. В. чітко вбачається, що після ухвалення 22.09.2022 судом рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про шлюб, остання продовжила співпрацювати з адвокатом та підтримувала з ним зв`язок стосовно справи про поділ майна подружжя, за результатами розгляду якого позов ОСОБА_1 було задоволено. Із наданої переписки вбачається, що адвокат надав своїй довірительці інформацію по справі про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про шлюб.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність, а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.

Так, виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та зазначення доказів на підтвердження таких причин.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, що не залежать від волі особи.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин.

Саме на скаржника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судового рішення.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак законом не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Таким чином поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні процесуального закону вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що зазначені позивачем причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, зазначені в заяві про поновлення такого строку, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки суперечать наявним у матеріалах справи доказам, які дають суду підстави вважати, що позивач будучи обізнаною про ухвалення судом 22.09.2022 рішення не на її користь протягом дев`яти місяців не вчиняла будь - яких дій, які б вказували на дійсний намір позивача оскаржити судове рішення в апеляційному порядку.

Отже, наведені позивачем обставини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки на їх підтвердження не надано належних та допустимих письмових доказів.

При цьому апеляційний суд наголошує, що підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Суд вважає, що саме лише посилання скаржника на недобросовісність її представника, за відсутності належного обґрунтування, підтвердженого відповідними доказами, існування обставин, які об`єктивно унеможливили вчасне подання стороною позивача апеляційної скарги, не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежали виключно від волевиявлення самого скаржника та належного використання нею своїх прав, визначених нормами ЦПК України.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenkov. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyyv. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України» (Karakutsyav. Ukraine), заява № 18986/06, пункт 57, від 16 лютого 2017 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішенняпитання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагаєтьсявказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійсненняправосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки, апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави пропуску, вказані апелянтом в клопотанні про поновлення, визнані апеляційним судом неповажними, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для подачі особою, яка подала апеляційну скаргу, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, а саме суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки останньої.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, а особі, яка подала апеляційну скаргу надається строк для подачі заяви про поновлення строку протягом десяти днів з дня вручення ухвали апеляційного суду, в якій слід вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення

Керуючись статтями 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року залишити без руху, надати особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для подачі заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду.

Роз`яснити, якщо заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не буде подано особою у зазначений строк, їй буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя