Провадження № 2/947/2696/23
Київський районний суд м. Одеси в складі :
Головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря - Солтановської Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави-агресора російська федерація про стягнення збитків,
17 травня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави-агресора російська федерація (місцезнаходження: 103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд. 2; RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/ RUS 643; телефон: НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі: 14 190.85 молдавських лей, 732.46 румунських лей, 9 558.82 євро, 5 341.82 чеських крон, 1 309.00 данських крон, 35 920.62 шведських крон, 50 748.00 угорських форинтів, які в еквіваленті та в сумі дорівнюють 563 248.97 гривень (за курсом НБУ на дату подачі позовної заяви) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , офіційна електронна адреса (електронний суд): ІНФОРМАЦІЯ_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_3 (Telegram, WhatsApp) в рахунок погашення понесених збитків. Стягнути з держави-агресора російська федерація (місцезнаходження: 103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд. 2; RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/ RUS 643; телефон: НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі: 10 000.00 євро, які в еквіваленті дорівнюють 397 702.00 гривень (за курсом НБУ на дату подачі позовної заяви) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , офіційна електронна адреса (електронний суд): ІНФОРМАЦІЯ_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_3 (Telegram, WhatsApp) в рахунок погашення понесеної моральної шкоди. Стягнути з держави-агресора російська федерація (місцезнаходження: 103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд. 2; RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/ RUS 643; телефон: НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі: 50 000.00 гривень на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , офіційна електронна адреса (електронний суд): ІНФОРМАЦІЯ_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_3 (Telegram, WhatsApp) в рахунок погашення понесених судових витрат.
Свої вимоги мотивував тим, що 24.02.2022 року внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, піклуючись про власне життя та здоров`я, він був вимушений виїхати за межі України.
Позивач вказує, що дії відповідача, які загрожували його життю, здоров`ю та безпеці - фактично стали наслідком перебування за межами України, його незгодам, витратам та шкоді.
Також позивач стверджує, що якщо б військової агресії відповідача не відбулось - не відбулось би вимушеного переїзду у інші країни, не було б збитків та моральної шкоди, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, майнові права Позивача (право власності на рухоме майно) були порушені, а моральна шкода є наслідком таких подій.
Ухвалою суду від 22 травня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 30.05.2023 року у задоволенні клопотання позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції було відмовлено.
В подальшому ухвалою суду від 12.07.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання сторони по справі не з`явились повідомлялись належним чином, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.
24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан.
Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.
Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.
Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Так відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.
Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач обґрунтовує поданий позов тим, що внаслідок збройної агресії російської федерації він переїхав до іншої країни та йому завдано матеріальної шкоди, Позивач вимушений був понести збитки протягом року, в період з 24.02.2022 року по 28.02.2023 року, пов`язані з мешканням в іноземній державі, вимушеними витратами на іжу, одяг, соціальне та культурне життя за межами Україні, що в значному рівні вимагало більш витрат від Позивача.
Порушення відповідачем принципів Статуту ООН, загальної декларації прав людини, будапештського меморандуму, російського заключного акту на ради по Безпеці та співробітництву в Європі від01.08.1975 року та Договору про дружбу співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією не знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням шкоди позивачеві.
Постановою КМ України № 326 від 20 березня 2022 року затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації. якою визначено, що визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за такими напрямами: 1) людські втрати та пов`язані з ними соціальні витрати напрям, що включає всі людські втрати (смерть або каліцтво цивільних осіб), що виникли в результаті збройної агресії Російської Федерації, а також витрати, пов`язані з призначенням різних видів державної соціальної допомоги та наданням соціальних послуг; 2) економічні втрати, пов`язані з людськими втратами, напрям, що включає непрямі економічні втрати, пов`язані із зменшенням чисельності населення та відповідного зменшення економічних показників країни; 3) військові втрати напрям, що включає людські та матеріальні військові втрати і витрати, пов`язані з бойовими діями; 4) втрати, пов`язані із забезпеченням публічної безпеки і порядку, боротьби із злочинністю, безпеки дорожнього руху, напрям, що включає людські та матеріальні втрати і витрати правоохоронних органів, пов`язані із забезпеченням публічної безпеки і порядку, боротьби із злочинністю, забезпеченням безпеки дорожнього руху; 5) втрати житлового фонду і об`єктів житлово-комунального господарства напрям, що включає втрати житлового фонду і об`єктів житлово-комунального господарства, об`єкти незавершеного будівництва житлової нерухомості, дачних і садових будинків, фактичні витрати, здійснені для їх відновлення; 6) втрати земельного фонду напрям, що включає втрати земельного фонду, а також пов`язану з ними упущену вигоду; 7) втрати лісового фонду напрям, що включає втрати лісонасаджень та пов`язані із ними витрати; 8) втрати надр напрям, що включає втрати надр, завдані самовільним їх користуванням, а також шкоду, завдану навколишньому природному середовищу під час самовільного користування надрами; 9) втрати акваторії напрям, що включає втрачену частину територіального моря, виключної морської (економічної) зони та внутрішніх морських вод України в Азовському та Чорному морях; 10) збитки, завдані природно-заповідному фонду, напрям, що включає збитки, завдані територіям та об`єктам природно-заповідного фонду, та пов`язані із ними витрати; 11) втрати інфраструктури транспорту, телекомунікаційної мережі та зв`язку напрям, що включає зруйновані або пошкоджені автомобільні, залізничні шляхи, транспортні розв`язки, телекомунікаційні мережі та інші об`єкти транспортної інфраструктури; 12) втрати енергетичної інфраструктури напрям, що включає зруйновані газо-, нафтопроводи, лінії електропередачі, інші об`єкти енергетичної інфраструктури; 13) втрати культурної спадщини напрям, що включає втрати об`єктів культурної спадщини; 14) економічні втрати підприємств напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності; 15) втрати установ та організацій напрям, що включає втрати установ та організацій усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна; 16) шкода, завдана земельним ресурсам, напрям, що включає шкоду, зумовлену забрудненням і засміченням земельних ресурсів; 17) шкода, завдана атмосферному повітрю, напрям, що включає шкоду, завдану викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря; 18) збитки, завдані водним ресурсам та об`єктам водогосподарської 66 інфраструктури, напрям, що включає забруднення, засмічення, вичерпання та інші дії, які можуть погіршити умови водопостачання, завдати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості ґрунтів та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод.
На жаль, в усіх згаданих документах майже не приділено уваги питанням визначення шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації громадянам України, а саме фізичним особам.
У положеннях нормативних актів завдані збитки розглядаються в першу чергу з огляду збитків, завданих втратою житлового фонду і об`єктів житлово-комунального господарства, об`єктів незавершеного будівництва житлової нерухомості, дачних і садових будинків, фактичних витрат, здійснені для їх відновлення.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України упущена вигода, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене теж є збитками. Однак, при визначенні розміру неодержаного доходу повинні враховуватися тільки точні дані, які безперечно підтверджують реальну можливість отримання доходу, грошової суми або іншого майна.
У розумінні цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.
Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у виді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою. При цьому, позивач, обґрунтовуючи розмір упущеної вигоди, вдався виключно до припущення про можливість отримання ним прибутку від належних йому акцій.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі відсутності протиправної поведінки відповідача.
При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 стверджував, що він був вимушений покинути свою домівку та місце своєї професійної діяльності та відправився до друзів у Швецію. Однак, у вказаній країні він через декілька місяців перестав себе відчувати в безпеці, дізнавшись про її намір вступити до НАТО. Зазначене стало підставою для переїзду позивача до Німеччини та спричинило додаткові збитки.
Відмовляючи у задоволенні позову в даній частині вимог, суд бере до уваги, що місто Одеса та Одеська область не відносяться до зони активних бойових дій, у місті протягом всього часу військової агресії працюють усі державні, комунальні, приватні установи, зокрема, і ПАТ АБ "Південний", де працює позивач.
Як вбачається з довідок АБ "Південний", позивач у справі продовжує працювати у вказаній установі, має можливість працювати дистанційно, отримує високий дохід (а.с.17-23).
Разом з тим, витрати позивача, понесені ним під час його подорожі різними країнами Європи в молдавських леях, румунських леях, чеських кронах, швецьких кронах, данських кронах, угорських форінтах не можуть вважатись збитками та стягненню не підлягають, так як на їх підтвердження позивачем було надано копії чеків, які не містять перекладу назв товарів, що купуються, доказів їх сплати саме позивачем та обгрунтованої необхідності їх придбання.
Тому, враховуючи положення вказаних вище норм закону, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту спричинення матеріальної шкоди не було надано доказів, на які він посилався як на підставу своїх вимог в позові, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди за їх недоведеністю.
Наведені в позовної заяві інформаційні статті із загальнодоступних джерел та засобів масової інформації не можуть свідчити про точну суму майнової шкоди, завданої російською федерацією Україні саме позивачу. Беззаперечний факт порушення російською федерацією територіальної цілісності України та прав і основоположних свобод громадян України не є безумовною підставою для відшкодування саме позивачу майнової шкоди. Така шкода може бути відшкодована у разі фактичного завдання матеріальних збитків майну громадян внаслідок незаконної збройної агресії.
Разом з тим, ту обставину, що внаслідок дій російської федерації позивач був змушений залишити місце свого проживання, налагоджувати життя в іншій країні, суд розцінює як таку, що свідчить про заподіяння йому значної моральної шкоди.
Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 6 ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. передбачено, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
За змістом ч. 3 ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р. (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.1973 р.) кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується: а) забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; b) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовою, адміністративною чи законодавчою владою або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту; с) забезпечити застосування компетентними властями засобів правового захисту, коли вони надаються.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Розмір моральної шкоди був встановлений позивачем з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань, істотного порушення конституційних прав ОСОБА_1 . Отже, суд вважає доведеним факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.
Підстави для визначення еквіваленту завданої позивачу моральної шкоди в іноземній валюті також відсутні з огляду на приписи ч. 1 ст. 533 ЦК України.
Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 50 000, 00 грн.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17.
На підтвердження понесення витрат позивачем не надано до суду жодного доказу, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат.
На підставі викладеного ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої 17 липня 1997 року, Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до держави-агресора російська федерація про стягнення збитків - задовольнити частково.
Стягнути з держави-агресора російська федерація (місцезнаходження: 103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд. 2; RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/ RUS 643; телефон: НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі: 10 000.00 євро, які в еквіваленті дорівнюють 397 702.00 гривень (за курсом НБУ на дату подачі позовної заяви) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , офіційна електронна адреса (електронний суд): ІНФОРМАЦІЯ_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_3 (Telegram, WhatsApp) в рахунок погашення понесеної моральної шкоди.
В решті вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Куриленко О. М.