Справа № 130/1813/23
Провадження № 22-ц/801/1881/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Керницької Оксани Вікторівни

на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Порощука П.П.,

у справі №130/1813/23

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі)

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернено позивачеві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

22 серпня 2023 року представник позивача адвокат Керницька О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що повертаючи заяву суд проявив надмірний формалізм. На думку апелянта у позові викладено зміст позовних вимог, спосіб захисту його прав та інтересів, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, які їх підтверджують, тобто позовна заява є такою, що відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Крім того, апелянт вказує, що сплатив суму судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» в розмірі 2 174,20 грн, оскільки нам заявлено дві вимоги немайнового характеру по 1 073,60 грн кожна ( п. п. 2 п. 2 ч. 1 статті 4 Закону).

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надійшов, проте їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 14 вересня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 2 статті 369 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) п. 6 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції про визнання позовної заяви не поданої і її повернення, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 17 липня 2023 року про залишення позовної заяви без руху.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає, а колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Згідно частини статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся із позовом до про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, вважаючи що при укладанні цих правочинів відповідачі діяли недобросовісно, з метою умисного погіршення свого становища у зв`язку з наявністю кредитної заборгованості перед ним.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2023 року позовна заява залишена без руху, надано позивачу строк у 5 (п`ять) днів для усунення недоліків.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху суд вважав, що вона подана в порушення вимог статей 175 та 177 ЦПК України, вказавши на її недоліки, зокрема:

всупереч ч. 5 ст. 175, ч. 2 ст. 95 ЦПК України та пункту 5.27 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів" позивачем подано примірники копій документів, які належним чином не засвідчені;

не зазначено точного місцезнаходження спірних земельних ділянок (адреси тощо), що дає право на застосування ч.1 статті 30 ЦПК України (виключна підсудність).

Крім того, позивачем не зазначено ціну позову та не в повній мірі сплачено судовий збір за подання позовної заяви, яка на думку суду, складає дві позовні вимоги майнового характеру.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, представником позивача адвокатом Керницькою О.В. в межах наданого строку подано заяву про усунення недоліків, до якої представник надала належним чином завірені копії документів, які також є підтвердженням точної адреси земельних ділянок.

Крім того, у цій заяві адвокат виклала свою позицію щодо розміру судового збору, який має бути сплаченим і який вона сплатила за подання позову з двома вимогами немайнового характеру, посилаючись при цьому на відповідні норми Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, суд вважав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконані в повній мірі, а тому постановив ухвалу від 07 серпня 2023 року про визнання позовної заяви неподаною та повернув її позивачеві.

Вирішуючи питання відповідності оскаржуваної ухвали вимогам закону, апеляційний суд дійшов таких висновків.

В силу частини 2 статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсними двох договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є вимогами майнового характеру, а тому судовий збір за подання позову до суду має обраховуватися з урахуванням ціни позову.

При поданні позовної заяви позивач обґрунтовано виходив з немайнового характеру спірних правовідносин та сплатив судовий збір у розмірі, встановленому для вимог немайнового характеру, з огляду на таке.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Згідно з пунктами 1, 2, 9, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) вказано, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Водночас, як вбачається із змісту позовної заяви позивачем заявлені вимоги про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, тобто позовні вимоги немайнового характеру результатом розгляду справи не буде набуття або збереження позивачем майна.

Щодо іншого недоліку позовної заяви, на який вказав суд першої інстанції не зазначення адрес земельних ділянок, то колегія судів зазначає таке.

За змістом частини 1 статті 130 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Проте в заяві про усунення недоліків позовної заяви представник позивача чітко вказала, що земельні ділянки, договори купівлі-продажу яких вона просить визнати недійсними, розташовані за адресою Вінницька область, Жмеринський район, Слободо-Межирівська сільська рада, що відноситься до території, на яку поширюється юрисдикція Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання з надмірним формалізмом, вдавшись до оцінки доказів на етапі відкриття провадження у справі.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустивши надмірний формалізм при вирішенні питання про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 безпідставно залишив його без руху, що стало підставою для подальшого визнання неподаним та повернення позивачеві, порушивши при цьому норми процесуального права.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Керницької Оксани Вікторівни на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року скасувати, а справу № 130/1813/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Стадник
Судді: Ю.Б. Войтко
В.В. Сопрун