ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 690/217/21
Провадження № 22-ц/821/1012/23
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г.,

секретаря Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Ватутінський комбінат вогнетривів», ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» - адвоката Марцина Ігоря Васильовича на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів», ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом, головуючого судді Здоровило В. А.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом.

Позовні вимоги мотивував тим, що 20.02.2019 о 23 год. 55 хв., з ним, в приміщенні каоліно-

дробильного відділення, шамото-випалювального цеху, ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», стався нещасний випадок, що пов`язаний з виробництвом.

З 23.11.2018 та станом на час настання, вказаного вище нещасного випадку, він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 на посаді водія навантажувача та був направлений, за направленням ФОП ОСОБА_2 від 21.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019, для виконання робіт на виробництві ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» за спеціальністю підсобного робітника.

Повторним спеціальним розслідуванням нещасного випадку, яке було проведено Управлінням Держпраці у Черкаській області, встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, а саме: ОСОБА_2 фізична особа-підприємець; ОСОБА_3 заступник голови правління начальник відділу охорони праці та навколишнього середовища ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів»; ОСОБА_4 механік механічної служби ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів»; ОСОБА_5 дробильник шамото-випалювального цеху ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів».

Зазначає, що під час настання нещасного випадку, він не перебував у стані сп`яніння. Спеціальним розслідуванням, будь-яких порушень вимог законодавства з охорони та гігієни праці, з його боку не встановлено.

Внаслідок численних порушень вимог законодавства з охорони та гігієни праці, допущених ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стався нещасний випадок, під час якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого було виконано операцію ампутація передпліччя на рівні в/3.

Вказані вище фактичні обставини справи були встановлені повторним спеціальним розслідуванням та відображені в Акті, який в судовому порядку не оскаржувався.

З 21.02.2019 по 20.11.2019, він постійно проходив стаціонарне та амбулаторне лікування.

З 22.11.2019, йому було встановлено ІІ (другу) групу інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, на строк до 01.12.2020, який було продовжено до 17.01.2021.

З 18.01.2021 йому встановлена ІІ (другу) групу інвалідності за трудовим каліцтвом, безтермінова.

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги він втратив професійну працездатність на 70 відсотків.

У зв`язку з отриманим в результаті нещасного випадку трудовим каліцтвом, він зазнав матеріальної шкоди, у вигляді заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати загальної та професійної працездатності.

Зауважує, що внаслідок нещасного випадку, він втратив частину своєї руки, що непоправно змінило звичний уклад його життя, а відповідачі перебувають в гарному матеріальному становищі, а тому в силу положень до ч. 1 ст. 1202 ЦК України мають змогу виплатити суму відшкодування одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Тому вважає, що шкода, яка була йому завдана трудовим каліцтвом, повинна бути стягнута з обох відповідачів солідарно.

Вважає, що у зв`язку із зазначеною подією йому завдана також моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок нещасного випадку, йому заподіяно непоправні та незворотні ушкодження здоров`я, у вигляді втрати руки і стан його здоров`я та спосіб його життя взагалі, вже ніколи не буде повернуто до попереднього, з таким каліцтвом йому доведеться прожити усе його життя і самі лише думки про таке, поєднані з відчуттями постійного фізичного болю, завдають йому тяжких та непоправних моральних страждань.

Навіть такі побутові потреби, як самообслуговування та гігієнічні процедури, відправлення фізіологічних потреб, харчування та інше, потребували та потребують значних зусиль з його боку та постійної допомоги з боку його дружини або інших членів сім`ї чи родичів, що призводить його до душевних страждань та переживань.

Крім того, він втратив значну частину можливостей виконувати роботу по домашньому господарству, таку як необхідні ремонтні роботи в будинку, роботи на присадибній ділянці, догляд за домашніми тваринами, птицею, керувати транспортними засобами. У зв`язку з цим постійно відчуває свою безпорадність та навіть непотрібність, як чоловіка та голови родини.

З того часу, як він втратив руку, в тій чи іншій мірі, до нього змінилось ставлення оточуючих, як знайомих, так і незнайомих йому людей.

Деякі з них стали соромитись його та скоротили спілкування з ним, деякі почали ставитись з жалем та співчуттям, як до людини з функціонально-обмеженими можливостями, деякі почали вважати його людиною недієздатною та безпомічною.

Такі обставини потребували та продовжують потребувати від нього постійного підвищення рівня його самооцінки, що потребує постійного витрачання значних моральних та душевних сил.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просить суд стягнути солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ФОП ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 865468,09 грн за період з 20.02.2019 (день настання нещасного випадку та втрати працездатності) по 31.08.2022; стягнути солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ФОП ОСОБА_2 на його користь, матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі - 843500 грн, одноразово за три роки наперед з 01.09.2022 по 31.08.2025; присудити стягнення солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ФОП ОСОБА_2 на його користь, матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, у вигляді стягнення щомісячних платежів, у розмірі 70 відсотків ступеня втрати позивачем професійної працездатності від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, яка буде встановлена на той час відповідним законом «Про Державний бюджет України на 2025 рік», починаючи з 01.09.2025 довічно; стягнути солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ФОП ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 5616000 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 865468 (вісімсот шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн 09 коп. за період з 20 лютого 2019 року (день настання нещасного випадку та втрати працездатності) по 31 серпня 2022 року.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 843500 грн одноразово за три роки наперед з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2025 року.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у вигляді стягнення щомісячних платежів, у розмірі 70 відсотків ступеня втрати ОСОБА_1 професійної працездатності від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, яка буде встановлена на той час відповідним ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», починаючи з 01 вересня 2025 року і довічно.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 2000000 грн.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по оплаті судово-психологічної експертизи в розмірі 5076 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» судовий збір за вимогу матеріального та морального характеру в розмірі 6129 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір за вимогу матеріального та морального характеру в розмірі 6129 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що до спірних правовідносин, які є предметом даного позову слід застосовувати саме приписи параграфів 1, 2 гл. 82 ЦК України, як такі, що врегульовують правовідносини з не договірних зобов`язань з відшкодування шкоди, так як позивач не перебував у будь-яких договірних відносинах (в тому числі і трудових) з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», що не заперечується відповідачами, та підтверджується копіями трудової книжки позивача.

В даній справі позивачем було отримано збитків у вигляді матеріальної та моральної шкоди, заподіяних трудовим каліцтвом, яке сталось саме через порушення відповідачами вимог з охорони праці, а тому за такі збитки вони повинні відповідати саме на загальних підставах.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, забезпечувати фінансово свою сім`ю, навіть побутові потреби, такі як самообслуговування та гігієнічні процедури, відправлення фізіологічних потреб, харчування та інше, потребували та потребують значних зусиль з його боку та постійної допомоги з боку його дружини або інших членів сім`ї чи родичів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» адвокат Марцин І. В. просив суд скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині позовних вимог, заявлених до ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів».

Апеляційну скаргу мотивує тим, що під час розгляду цієї справи та прийняття оскаржуваного рішення місцевий суд не повністю і неправильно встановив обставини справи, зокрема, оскаржуване рішення суперечить цілому ряду норм матеріального та процесуального права, висновки місцевого суду, на яких ґрунтується оскаржуване рішення, прямо суперечить висновкам Верховного Суду, в тому числі, Великої Палати Верховного Суду, а також рішенням Конституційного Суду України.

Більше того, місцевий суд прийняв рішення, яке суперечить самій правовій суті соціального страхування, не врахував факту здійснення відшкодування шкоди позивачу органами Фонду соціального страхування України та вирішив повторно стягнути суми такого відшкодування з відповідачів на користь позивача.

В частині оскаржуваного рішення щодо відшкодування моральної шкоди, місцевий суд не застосував ряд імперативних норм права, якими встановлено, що відшкодування шкоди, завданої працівнику під час виконання трудових обов`язків, здійснюється саме роботодавцем, а також визначив безпрецедентно значний розмір моральної шкоди, який в багато разів перевищує суми відшкодування, що звичайно стягуються в аналогічних справах.

Крім того, місцевий суд не врахував ряд наявних у матеріалах цієї справи доказів без мотивування підстав їх відхилення, тобто, допустив істотні порушення норм процесуального права.

03 липня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив суд апеляційну скаргу ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» залишити без задоволення, а рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20.04.2023 без змін.

Вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим при повному з`ясуванні всіх істотних обставин справи.

Судом першої інстанції було належним чином досліджено та надано відповідну правову оцінку всім доказам. На які посилались сторони, як на підстави своїх вимог та заперечень.

Було правильно з`ясовано та застосовано норми матеріального права, які в повній мірі відповідають спірним правовідносинам.

На думку ОСОБА_1 , апеляційна скарга є необґрунтованою та незаконною, вона жодним чином не спростовує істотних обставин справи, які були встановлені під час судового розгляду в суді першої інстанції, та висновків суду, яких він дійшов на підставі повного та всебічного дослідження доказів, наданих сторонами по справі.

17 серпня 2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Тараненка М. О. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просив скасувати рішення Ватутінського міського суду № 690/217/21 та постановити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог спрямованих до ОСОБА_2 .

Зазначає, що відповідно до посвідчення № 0008 від 05.10.2016 відповідач пройшла навчання і виявила потрібні знання законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці.

21.08.2017 ОСОБА_2 затвердила програму проведення вступного інструктажу з питань охорони праці для працівників ФОП ОСОБА_2 та має декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, що зареєстрована у журналі обліку суб`єктів господарювання у територіальному органі Держпраці 01.04.2019.

Згідно журналу ФОП ОСОБА_2 реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці 23.11.2018 позивач пройшов первинні інструктажі, зокрема інструктаж стосовно роботи в шаматно-випалювальному цеху.

Отже, позивач будучи офіційно працевлаштованим на посаді водія-навантажувача у ФОП ОСОБА_2 , направлений останнім до ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» за його згодою у добровільному порядку в якості підсобного робітника. Позивач пройшов всі інструктажі з охорони праці в якості водія навантажувача. При цьому, у посадовій інструкції для водія навантажувача передбачається можливість виконувати роботу підсобного робітника. При цьому первинний і вступний інструктажі у ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» є по суті однаковими для всіх посад.

У свою чергу, ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», відповідно до протоколів опитування не виконав умови п. 2.3.4 Договору щодо обов`язку проведення вхідного та первинного інструктажу по дотриманню вимог техніки охорони праці із зазначенням норм і правил діючих на території замовника. Крім того, ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», отримавши підсобного працівника з документами водія навантажувача, не повернув останнього з вимогою заміни.

Звертає увагу, що позивач не звертався до неї стосовно його дій, а всеціло виконував функції, які визначив йому ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів».

Вважає, що ОСОБА_2 не завдала жодної шкоди позивачу, у її діях відсутня як вина, так і причинно-наслідковий зв`язок щодо отриманих позивачем травм.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 станом на 20.02.2019 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 на посаді водія навантажувача (т. 1 а.с.18-20).

Відповідно до направлення ФОП ОСОБА_2 від 21.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019 ОСОБА_1 було направлено для виконання робіт на виробництві ПрАТ «ВКВ» за спеціальністю підсобного робітника (т. 1 а.с. 22).

Згідно з умовами Договору №235/17 від 01.06.2017, укладеного міжФОП ОСОБА_2 та ПрАТ «ВКВ», ФОП ОСОБА_2 була зобов`язана надати ПрАТ «ВКВ» «услуги по предоставлению Заказчику работников Исполнителя для участия в производственном процессе, управлении производством либо для выполнения иных функций, связанных с производством и (или) реализацией продукции (товаров, работ, услуг), на условиях, определённых настоящим договором» (мовою оригіналу) (т.1 а.с. 23-27).

Відповідно до «Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування піл впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 21.02.2019, під час настання нещасного випадку, ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння (т. 1 а.с. 29).

24.11.2020 начальником Управління Держпраці у Черкаській області затверджено «Акт повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 20 лютого 2019 року о 23 год. 55 хв. у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 код згідно з ЄДРПОУ без підпорядкування» форми Н-1/П, яким встановлено наступні факти (т. 1 а.с. 30-40).

20.09.2019 о 19 год. 30 хв., відповідно до графіка роботи, водій навантажувача ОСОБА_1 був доставлений автобусом ПрАТ «ВКВ» на територію підприємства. Спочатку він переодягнувся в спецодяг та спецвзуття і о 20 год. 00 хв. приступив до виконання трудових обов`язків підсобного працівника в приміщенні каоліно-дробильного відділення шамото-випалювального цеху ПрАТ «ВКВ», а саме до прибирання приміщення відділення від пилу та шматків каоліну. Разом із ОСОБА_1 у другу зміну працював дробильник ОСОБА_5 . Начальником зміни був ОСОБА_6 . Під час роботи стрічкового транспортера № 2, просипання каоліну на транспортерну стрічку привело до налипання каоліну на барабан і, як наслідок при цьому почалося сходження стрічки за межі країв барабанів і роликових опор.

З пояснення ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_5 запропонував йому зняти захисне огородження барабану стрічкового транспортера № 2 щоб очистити барабан конвеєра № 2. Трос кінцевого вимикача вони не знімали, він був прикручений до стійки стрічкового транспортера № 2.

ОСОБА_1 і ОСОБА_5 зняли захисне огородження барабану стрічкового транспортера № 2 і почали чистити стрічку і барабан від просипу каоліну. ОСОБА_1 знаходився з лівої сторони стрічкового транспортера № 2 по руху стрічки, ОСОБА_5 з іншої правої. Під час проведення зачистки просипу каоліну стрічковий транспортер № 2 знаходився в русі і не був зупинений для виконання даних робіт.

О 23 год. 55 хв. ОСОБА_1 став на одне коліно на підлогу і почав чистити стрічку і барабан від просипу каоліну і не помітив як його ліву руку затягло під барабан. ОСОБА_5 побачив, що ліву руку позивача затягло під стрічковий транспортер № 2 і відразу побіг та зупинив обладнання.

ОСОБА_5 викликав по селектору ОСОБА_6 та повідомив йому про подію.

ОСОБА_6 відразу зателефонував до швидкої медичної допомоги та відділення МНС. До приїзду МНС ОСОБА_6 і ОСОБА_5 робили все можливе для звільнення руки потерпілого з-під барабана стрічкового транспортера №2.

О 00 год. 20 хв. прибули працівники швидкої медичної допомоги та о 00 год. 35 хв. працівники відділення МНС. Працівники МНС звільнили руку з-під барабана стрічкового транспортера № 2. О 00 год. 55 хв. автомобілем швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 було доставлено до Звенигородської ЦРЛ, де було надано медичну допомогу та встановлено діагноз.

Зазначений Акт сторонами в судовому порядку не оскаржувався.

Комісією з розслідування нещасного випадку, вказаний нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом. Комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є ОСОБА_2 фізична особа-підприємець, порушила вимоги КЗпП, ЗУ «Про охорону праці», Типового положення про порядок навчання і перевірки знань з питань охорони праці, Положення про розбору інструкцій з охорони праці, Типового положення про службу охорони праці; ОСОБА_3 заступник голови правління начальник відділу охорони праці та навколишнього середовища ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» порушив вимоги Типового положення про службу охорони праці; ОСОБА_4 механік механічної служби ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» порушив вимоги Правил безпеки у вогнетривковому виробництві, Посадової інструкції механіка механічної служби, затвердженого наказом голови правління ПАТ «ВКВ»; ОСОБА_5 дробильник шамото-випалювального цеху ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» порушив вимоги посадових інструкцій.

Внаслідок нещасного випадку, ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом с/3 лівої плечової кістки; відкритий перелом обох кісток лівого передпліччя в с/3 зі зміщенням; відкритий вивих головки лівої променевої кістки; рвані рани лівої в/кінцівки; розміщення м`яких тканин лівої верхньої кінцівки; виконано операцію ампутація передпліччя на рівні в/3.

З 21.02.2019 по 20.11.2019, ОСОБА_1 постійно проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, що підтверджується листами непрацездатності (т. 1 а.с. 42-64).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 469165 від 25.11.2019, з 22.11.2019 ОСОБА_1 було встановлено ІІ (другу) групу інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату на строк до 01.12.2020 (т. 1, а.с. 65-66).

З довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 346504 від 21.01.2021 встановлено, що ОСОБА_1 з 18.01.2021 встановлено ІІ (другу) групу інвалідності за трудовим каліцтвом, безтерміново (т. 1 а.с. 67).

Відповідно до довідки серії 12 ААА № 068571 від 21.01.2021 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ОСОБА_1 втратив професійну працездатність на 70 (сімдесят) відсотків (т. 1, а.с. 68).

Згідно з відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 16.06.2021 № 03-10-1413 на адвокатський запит, справа про страхові виплати ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Звенигородському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду. Звенигородським відділенням відповідно до заяв ОСОБА_1 призначені страхові виплати відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105.

Наказом начальника Звенигородського відділення від 20.01.2021 № 09-ос призначено допомогу у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з 21.02.2019 по 19.11.2019 відповідно до поданої заяви від 14.01.2021 на загальну суму 40867,15 грн, яка була виплачена 25.02.2021 з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Постановою від 10.02.2021 № 2302/487/487.1/20 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 27013 грн, постановою від 10.02.2021 № 2302/487/487.1/21 призначено щомісячно страхову виплату в сумі 3977,79 грн з 18.01.2021 безстроково згідно заяви потерпілого від 03.02.2021. Оплата одноразової допомоги проведена 25.02.2021 платіжним дорученням від 24.02.2021. Щомісячні виплати перераховані платіжним дорученням від 18.03.2021 № 510 на загальну суму 129349,77 грн, в тому числі ОСОБА_1 за період з 18.01.2021 по 28.02.2021 в сумі 5774,21 грн.

Постановою від 17.02.2021 № 2302/487/487/30 призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме оплата ліків, які придбані самостійно, в розмірі 52065,68 грн, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 15.02.2021. Оплачено 18.03.2021 згідно платіжного доручення від 17.03.2021 № 535.

Постановою від 29.03.2021 № 71005/10013202/2/217 призначена перерахована щомісячна страхова виплата відповідно до ч. 2 ст. 37 № 1105 в сумі 4415,35 грн з 01.03.2021 безстроково. Щомісячні виплати за березень 2021 року перераховані платіжним дорученням від 16.04.2021 № 791 на загальну суму 141584,27 грн, в тому числі ОСОБА_1 в сумі 4415,35 грн, за квітень 2021 рокуперераховані платіжним дорученням від 18.05.2021 № 1023 на загальну суму 139746,11 грн, в тому числі ОСОБА_1 в сумі 4415,35 грн за травень 2021 року перераховані платіжним дорученням від 11.06.2021 № 1271 на загальну суму 139746,11 грн, в тому числі ОСОБА_1 в сумі 4415,35 грн (т. 1 а.с. 199-223).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції, яким з відповідачів на користь позивача стягнуто солідарно матеріальну та моральну шкоду, оскаржується лише ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів».

Водночас, враховуючи те, що рішенням місцевого суду матеріальну та моральну шкоду, заподіяну позивачеві, стягнуто в солідарному порядку з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ФОП ОСОБА_2 , тому суд апеляційної інстанції не обмежується доводами та вимогами апеляційної скарги Товариства та, переглядаючи справу, керується ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.02.2019 о 23 год. 55 хв в приміщенні каоліно-дробильного відділення, шамото-випалювального цеху, ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», із ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , яка в свою чергу перебувала в договірних відносинах з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» по наданню послуг по наданню персоналу, стався нещасний випадок, що пов`язаний з виробництвом.

Отже, між сторонами виник спір з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, отриманим працівником при виконанні трудових обов`язків.

Стаття 4 ЗУ «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 153 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

З аналізу вищенаведених правових норм слід дійти висновку про те, що працівник, якому заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним унаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Разом з тим страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 4 ЗУ від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 6, п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик. Об`єкт соціального страхування - страховий ризик та страховий випадок, із настанням яких у застрахованих осіб (членів їх сімей, інших осіб) виникає право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону залежно від видів соціального страхування.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхуванню від нещасного випадку підлягають: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ЗУ «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.

Нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. Страхові випадки: за соціальним страхуванням від нещасних випадків - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг (п. 5, п. 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду, зокрема, потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги (ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 7 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, законодавцем покладений в повному обсязі на Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 у справі № 127/20705/16ц.

Правове регулювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за своїм завданням та сферою дії є дещо відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому.

Це підтверджується тим, що згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 37 цього Закону не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

За таких обставин до спірних правовідносин слід застосувати положення ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного ч. 1 ст. 1197 ЦК України.

Така правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 25 листопада 2014 року у справі № 21-503а14 та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 22 травня 2018 року у справі № 180/500/13-а (адміністративне провадження № К/9901/1480/18).

Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 18 січня 2021 року встановлено МСЕК стійку втрату професійної працездатності, на рівні 70% і саме з цього часу позивачу здійснюються страхові виплати належним органом Звенигородським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області Фондом соціального страхування України, у передбачений законом спосіб та у відповідному розмірі, тобто підстави для стягнення матеріальної шкоди із відповідачів за вказаний період відсутні.

Крім того, розмір і порядок здійснення Фондом соціального страхування України нарахувань ОСОБА_1 не оспорюється.

На ряду з цим слід зазначити, що Фонд не має обов`язку перед потерпілим здійснювати страхові виплати до моменту встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

24.11.2020 начальником Управління Держпраці у Черкаській області затверджено «Акт повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 20 лютого 2019 року о 23 год. 55 хв. у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 код згідно з ЄДРПОУ без підпорядкування», яким встановлено, що вказаний нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом, що особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заступник голови правління начальник відділу охорони праці та навколишнього середовища ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», ОСОБА_4 механік механічної служби ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», ОСОБА_5 дробильник шамото-випалювального цеху ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів».

Тобто, вказаним актом встановлена вина у нещасному випадку як ФОП ОСОБА_2 , так і ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» (без конкретизації ступеню їхньої вини), тому є підстави для застосування норми ст. ст. 1166, 1195 ЦК України та ст. 173 КЗпП України та стягнення ненарахованої та невиплаченої суми втраченого заробітку за період з дня встановлення інвалідності внаслідок загального захворювання до дня встановлення висновком МСЕК ступеня втрати професійної працездатності, а також витрат на сторонній та побутовий догляд.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-481цс16.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність солідарного стягнення із ФОП ОСОБА_2 та ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» на користь ОСОБА_1 втраченого заробітку (доходу) за період з 22.11.2019 (встановлення ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності загального захворювання) по 18.01.2021 (дата встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності), що складає: 232747,28 грн (18987,15 грн (з 22.11.2019 по 31.12.2012), + 132244 грн (01.01.2020 по 31.08.2020), 70000 грн (01.09.2020 по 31.12.2020) + 11516,13 грн (01.01.2021 по 18.01.2021).

Складений та наданий позивачем розрахунок відповідачами в суді першої інстанції не спростовано та не надано власного розрахунку.

Апеляційна скарга також не містить доводів, зокрема, щодо неправильності розрахунку в приведеній частині.

Щодо моральної шкоди, то апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

У п. 9, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу встановлено 70 % відсотків втрати професійної працездатності з 18 січня 2021 року безстроково, дата перегляду не підлягає.

Доказом, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є зокрема, висновок проведеної в процесі розгляду справи експертизи від 05.05.2022 № СЕ-19/124-21/11129-ПС, ситуація, що досліджується у даній справі, а саме нещасний випадок на виробництві, який мав місце 20.02.2019 о 23:55 год, є психотравмуючою для ОСОБА_7 , йому завдано моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві, лікування отриманих від нього травм та реабілітації.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в результаті отриманого каліцтва позивач несе моральні страждання, які полягають в тому, що через трудове каліцтво він змушений докладати додаткові зусилля для утримання себе та своєї родини, одержання повноцінного та своєчасного лікування. Його втрати носять безстроковий характер. Втрата працездатності призвела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Він продовжує відчувати дискомфорт, потребує лікування.

Отже суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення позивачу відповідачами моральної шкоди доведено, проте апеляційний суд не погоджується із розміром моральної шкоди, який визначений судом першої інстанції.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, апеляційний суд, врахувавши глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок нещасного випадку, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 70 %, характеру ушкодження здоров`я, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, дійшов висновку щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 грн, і цей розмір є таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення солідарно з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 232747,28 грн за період з 22 листопада 2019 року по 17 січня 2021 року та моральну шкоду, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 500000 грн, в іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ціна даного позову склала 3708968,09 грн, судом стягується із відповідачів на користь позивача 732747,28 грн, що становить 19,76 % від позовних вимог.

Отже, із ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню по 2538 грн з кожного за проведення експертизи та стягнути з ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за вимогу матеріального та морального характеру по 3663,74 грн.

Компенсувати за рахунок держави ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» в порядку визначеному КМУ судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 52104 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» адвоката Марцина Ігоря Васильовича задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 квітня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів», ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 232747,28 грн за період з 22 листопада 2019 року по 17 січня 2021 року.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, у розмірі 500000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по оплаті судово-психологічної експертизи по 2538 грн з кожного.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» на користь держави судовий збір за вимогу матеріального та морального характеру в розмірі 3663,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за вимогу матеріального та морального характеру в розмірі 3663,74 грн.

Компенсувати за рахунок держави Приватному акціонерному товариству «Ватутінський комбінат вогнетривів» в порядку визначеному КМУ судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 52104 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 27 вересня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко