Провадження № 2/752/1718/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гурченок Наталія Іванівна про визнання недійсним спадкового договору, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

присутні:

представник позивача: Завірюха Н.С. - адвокат (дов. від 02.07.2021р.)

представник відповідача: Дунаєнко О.А. - адвокат (ордер серія АІ №1286482 від 01.10.2022р.)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гурченок Наталія Іванівна про визнання недійсним спадкового договору, визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просить визнати недійсним спадковий договір від 15.11.2014р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Гурченок Н.І., зареєстрований у реєстрі №1556, визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання заяви до нотаріальної контори, про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача та відповідача ОСОБА_3 . На день її смерті залишилось належне їй на праві спільної сумісної власності з чоловіком ОСОБА_4 майно, а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом були б сини спадкодавиці ОСОБА_5 - батько позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 - батько відповідача, який також помер у 2009 році, якби вони були живі на час смерті бабусі ОСОБА_3 , та дідусь ОСОБА_4 , що помер у квітні 2021р. Як вказує позивач, на підставі ст. 1266 Цивільного кодексу України вона, як спадкоємиця бабусі ОСОБА_3 , має право на успадкування частини

кв. АДРЕСА_1 . Проте 15.11.2014р. бабуся ОСОБА_3 уклала з відповідачкою спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гурченок Н.І., за реєстром №1556. Позивач вважає, що вказаний спадковий договір має бути визнаний недійсним у судовому порядку, оскільки, укладаючи його, відчужувач не врахувала інтереси особи, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині - чоловіка ОСОБА_4 , 1939 р.н., пенсіонера. Крім того, майно належало подружжю на праві спільної сумісної власності і на його відчуження потрібна була згода другого подружжя. Спадковий договір не підписаний чоловіком відчужувача. Також позивач зазначає, за умовами Спадкового договору відповідач зобов`язалась виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача, однак порушила взяті на себе обов`язки.

Відповідач надала до матеріалів справи письмовий відзив на позов, за яким просить відмовити в його задоволенні, як такому, що є необгрунтований. Зазначає, що позивачем на підтвердження факту невиконання відповідачем зобов`язань за Спадковим договором, не надано жодного доказу. Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що квартира перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та її чоловіка, оскільки дана квартира перебувала у спільній частковій власності і частки квартири була набута ОСОБА_3 у процесі безоплатної приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду», що підтверджується п. 22 Договору, інформацією з ДРРПННМ, а тому згода іншого подружжя в такому випадку законом не вимагається. Твердження позивача щодо неврахування інтересів другого з подружжя при укладенні спірного договору є безпідставним. Щодо неврахування інтересів чоловіка на обов`язкову частку у спадщині, то, як вказує відповідач, стаття 1241 Цивільного кодексу України створена для захисту вразливої категорії з числа спадкоємців першої черги та передбачає обов`язкову участь у спадщині в разі позбавлення спадкодавцем спадкоємців першої черги саме шляхом складання заповіту, а не укладення договорів (спадкового чи довічного утримання). Відтак, на думку відповідача, доводи позивача щодо неврахування права на обов`язкову частку у спадщині не ґрунтується на законі. Щодо пропуску строку на прийняття спадщини, то, як зазначає відповідач, враховуючи ті факти, що позивач знала про смерть спадкодавця, їй було достеменно відомо про наявність спадкового майна, вона була спадкоємцем по праву представлення першої черги за законом, про що знала протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця, мала можливість подати заяву про прийняття спадщини, то факт неприйняття спадщини позивачкою шляхом подачі заяви до нотаріуса в шестимісячний строк та звернення до суду з метою надання додаткового строку для прийняття спадщини після спливу 7 років з моменту смерті спадкодавця свідчить про нехтування правом на прийняття спадщини. Окрім того, позивач не зазначила жодної причини, за якою пропустила строк прийняття спадщини.

Позивач надала відповідь на відзив та зазначає, що заперечення проти позову, викладені у відзиві, є необґрунтовані та не узгоджуються з вимогами закону. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є сестрою чоловіка спадкодавця ОСОБА_3 . Знає про те, що ОСОБА_3

оформила спадковий договір зі своєю внучкою ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 приїздила до своєї бабусі ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_4 один раз у місяць. Практично хатню роботу не робила, можливо легке прибирання. Ще дідусь давав їй кошти, щоб вона не тратилась на дорогу. Про це розповідали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Коли померла ОСОБА_3 , то ОСОБА_2 відмовилася їздити до дідуся. Коли дідусь побачив, що онука не хоче до нього їздити, то розірвав з нею договір на квартири.

Свідок ОСОБА_10 показала, що є сестрою чоловіка спадкодавця ОСОБА_3 . ОСОБА_2 практично допомоги не надавала своєму дідусеві та бабусі, ні матеріальної, ні по дому. Взагалі почала не приходити після смерті бабусі. Приходила лише по дзвінку, дідусь завжди її шукав, телефон від нього часто не брала. Також не надала допомогу у похоронах ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_12 показав, що проживає в одному будинку, де і проживали сім`я ОСОБА_1 . Завжди допомагав ОСОБА_4 . ОСОБА_2 практично не бачив. Зі слів ОСОБА_4 , коли ОСОБА_2 приїжджала, то він давав їй гривень 300 на проїзд, великої допомоги дідусю не було. Чи надавала допомогу ОСОБА_2 ОСОБА_3 він не знає.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.02.2022р. було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.10.2022р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, заслухавши думки представників сторін, судом встановлено наступне.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

15.11.2014р. між ОСОБА_3 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , як набувачем, був укладений Спадковий договір, за умовами якого набувач зобов`язується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належне відчужувачу майно, а саме частку квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний Спадковий договір посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гурченок Н.І. 15.11.2014р., зареєстровний у реєстрі за №1556.

Згідно з п. 2 Спадкового договору відчужувана частка квартири належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.12.2009 року відділом приватизації житла Голосіївської районної державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 21.12.2009 року за №35818. Реєстрація права власності проведена Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 01.02.2010 року, право власності зареєстровано в реєстровій книзі за номером 5238.

Згідно з п. 3 Спадкового договору квартира в цілому, частка якої відчужується, складається з трьох жилих кімнат. Площа квартири складає: загальна площа - 68,3 кв.м., житлова площа - 39,0 кв.м.

Пунктом 11 Спадкового договору визначено, що згідно зі ст. 1302 Цивільного кодексу України право власності на вищевказану квартиру виникає в набувача з моменту смерті відчужувача.

Відповідно до п. 12 Спадкового договору даним договором на набувача покладаються наступні обов`язки: забезпечувати відчужувача медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, незалежно від вартості таких медикаментів, лікарських засобів; забезпечувати відчужувача харчуванням, необхідним одягом; виконувати дрібний ремонт квартири згідно з існуючим переліком робіт, що належать до дрібного ремонту квартир, затвердженому в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як свідчать матеріали справи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 07.09.2015р., видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Предметом розгляду в даній справі є вимоги про визнання недійсним Спадкового договору від 15.11.2014р. та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що є підстави для визнання Спадкового договору недійсним, оскільки при його укладенні не були враховані інтереси особи, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, а саме чоловіка ОСОБА_4 , 1939 р.н., пенсіонера; також спірний договір не підписаний чоловіком відчужувача, оскільки квартира, що є предметом Спадкового договору, була придбана в період спільного подружнього життя і належить подружжю на праві спільної власності. Також, як зазначає позивач, за умовами Спадкового договору відповідач зобов`язалась виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача, однак порушила взяті на себе обов`язки.

У пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онукою померлої ОСОБА_3 - відчужувача за Спадковим договором, та на підставі ст. 1266 Цивільного кодексу України за правом представлення має право на спадщину після ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 1302 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до ст. 1303 Цивільного кодексу України відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Згідно зі ст. 1305 Цивільного кодексу України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Положення ст. 1306 Цивільного кодексу України передбачають, що предметом спадкового договору може бути майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також майно, яке є особистою власністю будь-кого з подружжя. Спадковим договором може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором.

Нормою статті 1308 Цивільного кодексу України встановлено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимог відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Як встановлено вище, пунктом п. 12 Спадкового договору визначено, що на набувача, відповідача в даній справі, покладаються наступні обов`язки: забезпечувати відчужувача медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, незалежно від вартості таких медикаментів, лікарських засобів; забезпечувати відчужувача харчуванням, необхідним одягом; виконувати дрібний ремонт квартири згідно з існуючим переліком робіт, що належать до дрібного ремонту квартир, затвердженому в порядку, встановленому чинним законодавством.

У судовому засіданні свідки надали покази про те, що відповідач ОСОБА_2 , як набувач за Спадковим договором, не виконувала свої зобов`язання щодо купівлі ліків ОСОБА_3 , яка є відчужувачем за Спадковим договором, забезпечення її харчуванням, одягом, здійснення дрібного ремонту у квартирі.

Разом з тим, суд відмічає, що відчужувач ОСОБА_3 . Спадковий договір не розірвала, та звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань за договором не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Стаття 1241 Цивільного кодексу України містить положення щодо права на обов`язкову частку у спадщині.

Так, частина 1 вказаної статті Цивільного кодексу України встановлює, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

За частиною 3 ст. 1241 Цивільного кодексу України будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

Дана норма закону створена для захисту вразливої категорії з числа спадкоємців першої черги та передбачає обов`язкову частку у спадщині в разі позбавлення спадкодавцем спадкоємців першої черги з перелічених вище категорій саме шляхом складання заповіту, а не укладення спадкового договору.

У п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» звернуто увагу на те, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку.

Таким чином, наведене спростовує доводи позивача про неврахування умовами спірного Спадкового договору інтересів особи, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, а саме чоловіка ОСОБА_4 , як пенсіонера.

Свідоцтво про право власності на житло від 21.12.2009р., видане згідно з розпорядження (наказу) від 21.12.2009р. №35818, копія якого наявна в матеріалах справи, посвідчує, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях, про що і зазначено в п. 2 спірного Спадкового договору. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію житлового фонду».

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 та ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням частко кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно із ст. 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Таким чином, наведена стаття надає учасникові спільної часткової власності право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності, в тому числі без згоди іншого учасника спільної часткової власності укласти спадковий договір.

Щодо визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Так, позивач звернулась до Другої державної нотаріальної контори м. Києва із заявою від 03.08.2021р. про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_3 . Заява надійшла до нотаріальної контори 19.08.2021р., №1512.

Постановою від 09.12.2021р. №5064/02-31 Друга Київська нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її баби ОСОБА_3 у зв`язку із пропущенням нею строку, встановленого законом на прийняття спадщини, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Як на причини пропуску прийняття спадщини позивач вказує те, що оскільки ОСОБА_3 за свого життя було укладено спадковий договір на належне їй майно, про що було відомо позивачці, то після її смерті вона не мала юридичних підстав звертатися в нотаріальні органи із заявою про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

А як зазначено в статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно положень статті 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 17.06.2020 р. у справі № 520/10377/17, від 11.11.2020 р. у справі № 750/262/20, від 22.01.2020 р. у справі № 592/18695/18, від 11.08.2021 р. у справі № 720/1079/19, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Крім того, позивач повинен довести поважність пропуску строку для прийняття спадщини не лише в межах шестимісячного строку, встановленого частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України, а й упродовж усього періоду від дати відкриття спадщини до дати звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позивачем належними і допустимими доказами не підтверджено, а судом не встановлено, наявність поважних причин, які б були пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, що унеможливили її звернення до нотаріуса у визначений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на

підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гурченок Наталія Іванівна про визнання недійсним спадкового договору, визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без задоволення.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гурченок Наталія Іванівна (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1-Б, офіс 214).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 28.09.2023р.

Суддя І.О. Ольшевська