Справа № 147/1101/23
Провадження № 2/147/313/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 04.11.2014 ОСОБА_1 перебувала із відповідачем у шлюбі, який рішенням суду від 28.12.2015 було розірвано.

За час спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач ОСОБА_2 . Після припинення спільного проживання, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулася до суду і 23.01.2018 Тростянецький районний суд Вінницької області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Однак, незважаючи на рішення суду відповідач ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Жодного разу з часу окремого проживання ОСОБА_2 не поцікавився за які кошти виховується та утримується дитина, за які кошти він готується до школи, харчується. Батько дитини жодних з покладених на нього законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання сина, вирішуються ОСОБА_1 самостійно. Дитина з нею проживає у комфортних умовах, забезпечена усім необхідним. Відповідач у свою чергу, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, підготовкою до самостійного життя. Взагалі, спосіб життя та існування ОСОБА_2 є таким, що дитина з цього часу жодного разу не бачила батька. Відповідач постійно свідомо уникає спілкування.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 23.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

12.09.2023 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради.

Сторони в підготовче засідання не з`явилися.

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та просив позбавити його батьківських прав.

Представник третьої особи подав заяву про проведення підготовчого засідання без участі Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2014 сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ілляшівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, який рішенням Тростянецького районного суду від 28.12.2015 було розірвано (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 (а.с.6).

28.07.2015 Тростянецьким районним судом Вінницької області у справі №147/735-15-ц було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Ілляшівка, Тростянецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600грн.(шістсот гривень 00 коп.), щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 23.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).

Також, 23.01.2018 Тростянецьким районним судом Вінницької області у справі №147/22/18 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ,, ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Після набрання чинності судовим наказом відкликати виконавчий лист №147/735/15-ц за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.07.2015 (а.с.15).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, виданого головним державним виконавцем Тростянецького відділу ДВС, станом на грудень 2022 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 46123,77 грн. (а,с.16).

На даний час ОСОБА_3 навчається у 4 класі Капустянського ліцею Тростянецької селищної ради, до підтверджується довідкою директора ліцею від 14.06.2023 №01/30-100 (а.с.20).

З акту обстеження житлових, матеріально побутових умов ОСОБА_1 від 08.06.2023 встановлено, що остання проживає в приватному будинку разом з батьками та дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на утриманні матері, так як батько ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина. Умови проживання сім`ї задовільні: в будинку прибрано, охайно. Діти чисто одягнуті, нагодовані, забезпеченні шкільним приладдям та необхідними речами (а.с.18).

Окрім того, виконавчий комітет Тростянецької селищної ради, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету від 02.08.2023 №197 (а.с.7-11).

Так, у висновку зазначено, що до органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради звернувся із заявою ОСОБА_2 , 1970 р.н. Відповідно до заяви, останній ознайомлений із тим, що подана до суду позовна заява щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 . У заяві також зазначив, що повністю погоджується із позбавленням його батьківських прав.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

У ст.18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, успіхами, матеріально не забезпечує і взагалі не спілкується з сином.

У свою чергу, ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, а отже підтвердив, що дійсно вихованням дитини не цікавиться, свідомо ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, а тому наведені обставини і факти у сукупності підтверджується, що відповідач не бажає брати участь вихованні та розвитку власного сина.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої дитини та враховує при цьому, відповідальність матері (батька), які має відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням сина, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина.

Таким чином, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, підтверджених доказами та перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що за наявності свідомого ухилення ОСОБА_2 від своїх батьківських обов`язків, враховуючи права та інтереси дитини, є підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , а тому позов підлягає до задоволення.

Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки.

І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у даній справі і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не заявляла вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2,12, 13, 77-80, 89, 141, 200, 206, 211, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, місцезнаходження: вул. Соборна, 37, смт Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область, .

Повний текст рішення складено 02.10.2023

Суддя О.А. Натальчук