Постанова

Іменем України

27 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 496/3663/16-ц

провадження № 61-7624св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач -прокурор Одеської області в інтересах держави, в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області (правонаступник - Яськівська сільська рада Одеського району Одеської області),

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Якових Євген Володимирович, на рішення Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Трушиної О. І. від 25 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Погорєлової С. О., від 27 квітня 2023 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У жовтні 2016 року прокурор Одеської області в інтересах держави, в

особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту та витребування земельних ділянок.

2. На обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначав, що

20 квітня 2010 року відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області на підставі витягу з рішення Троїцької сільради від 12 вересня

1997 року № 4 видано на ім`я ОСОБА_1 державний акт серії ЯИ № 627555 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0322.

3. Однак за наслідками вивчення змісту рішення Троїцької сільради

від 12 вересня 1997 року № 4 прокуратурою встановлено, що питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 в ньому не вирішувалося, земельна ділянка їй у власність не передавалася.

4. Крім того, у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, є виписка з рішення Троїцької сільської ради від 12 вересня 1997 року № 4 про передання безкоштовно ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , яку підписав голова Троїцької сільської ради Комаров М. С. Однак у 1997 році ОСОБА_6 не обіймав цю посаду, а отже не мав повноважень її підписувати.

5. У подальшому зазначена земельна ділянка була поділена на чотири окремі ділянки та відчужена ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 .

6. Прокурор зауважував, що Троїцька сільська рада не приймала рішення щодо передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, яка була поділена на чотири окремі земельні ділянки, а тому земельна ділянка вибула із власності територіальної громади незаконно та підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння.

7. Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, прокурор просив: визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯИ № 627555

від 20 квітня 2010 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0322, виданий на ім`я ОСОБА_1 ; витребувати у ОСОБА_4 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,1072 га, нормативною вартістю 4 491,68 грн, яка розташована в

АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:0192; витребувати у ОСОБА_2 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,036 га, нормативною вартістю 1 508,40 грн, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:001:0191; витребувати у ОСОБА_3 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,0531 га, нормативною вартістю 2 224,89 грн, яка розташована в АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:001:0190; витребувати у ОСОБА_5 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,0537 га, нормативною вартістю 2 250,03 грн, яка розташована в АДРЕСА_5 , кадастровий номер :01:001:0193.

8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 січня

2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

9. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року позовні вимоги прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області задоволено.

10. Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯИ № 627555 від

20 квітня 2010 року на право власності на земельну ділянку загальною

площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0322, виданий на ім`я ОСОБА_1 .

11. Витребувано у ОСОБА_4 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,1072 га, яка розташована по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:001:0192.

12. Витребувано у ОСОБА_2 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,036 га, яка розташована на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:001:0191.

13. Витребувано у ОСОБА_3 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,0531 га, яка розташована по АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:001:0190.

14. Витребувано у ОСОБА_5 на користь Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,0537 га, яка розташована по АДРЕСА_5 , кадастровий номер :01:001:0193.

15. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

16. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності незаконно, поза волею її власника, а тому підлягає поверненню шляхом її витребування. При оцінці добросовісності набувачів земельної ділянки, суд виходив із того, що ОСОБА_1 знала або проявивши розумну обачність могла знати про те, що земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, а тому її витребування не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном.

17. З огляду на те, що прокуратурі Одеської області про порушення вимог земельного законодавства при видачі спірного державного акту на право власності на земельну ділянку стало відомо лише у 2016 році, то позовна давність для звернення із цим позовом до суду не спливла.

18. Постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Біляївського районного суду Одеської області

від 25 червня 2018 року залишено без змін.

19. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо незаконності вибуття спірної земельної ділянки з комунальної власності, поза волею її власника, на підставі неіснуючого рішення.ОСОБА_1 не підтвердилафакт звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про виділення їй у власність земельної ділянки, не довела добросовісності своїх дій з набуття землі у власність. Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що її витребування не суперечить положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

20. Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 13 лютого 2019 року в частині задоволених позовних вимог прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області, до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки на АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0192 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Зазначено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року та постанова Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

21. Переглядаючи справу в касаційному порядку в частині позовних вимог про витребування у ОСОБА_4 земельної ділянки, Верховний Суд виходив із того, що останній є добросовісним набувачем земельної ділянки, а витребування її у нього призведе до порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

22. Постановою Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року в частині задоволення позовних вимог прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області, правонаступником якої є Яськівська сільська рада Одеського району Одеської області, до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту, витребування земельної ділянки залишено без змін.

23. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована правильністю висновків суду першої інстанції про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_3 , з огляду на те, що майно вибуло з володіння власника без його волі, а тому власник має право на його витребування. З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника на підставі неіснуючого рішення, в силу об`єктивних причин відповідач ОСОБА_3 , проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що вона вибула з володіння власника з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у користування під обґрунтований сумнів. Водночас зазначено про недоведеність відповідачем того, у чому полягає індивідуальний і надмірний тягар для нього у зв`язку з позбавленням його права на земельні ділянку. Звернуто увагу, що належні докази наявності на земельній ділянці, належної відповідачу після поділу земельної ділянки, побудованого та введеного в експлуатацію у встановленому порядку нерухомого майна в матеріалах справи відсутні.

Узагальнені доводи касаційної скарги

24. 17 травня 2023 року ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Якових Є. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області

від 25 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 27 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області, правонаступником якої є Яськівська сільська рада Одеського району Одеської області, до ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

25. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі

№ 903/879/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 460/762/16-ц, від 16 грудня 2020 року у цій справі (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

26. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судами попередніх інстанцій не враховано те, що він є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, не знав та не міг знати про підроблене рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області, на підставі якого спірна земельна ділянка була відчужена у 2010 році.

27. ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Якових Є. В., вказує, що судами витребувано земельну ділянку, на якій він проживає, чим фактично позбавлено його останнього місця проживання. Акцентує увагу на тому, що будинок, у якому зареєстровано його місце проживання, є занадто малим для проживання усіх зареєстрованих у ньому осіб. На спірній земельній ділянці він планував побудувати житловий будинок, у зв`язку із чим отримав 02 грудня 2016 року будівельний паспорт. Однак будівництво не було завершено у зв`язку з відсутністю коштів.

28. Заявляє, що витребування у нього земельної ділянки призведе до порушення необхідного балансу та покладе на добросовісного власника надмірний тягар, який полягає у вилученні майна, яке було придбано за власний кошт, згідно з чиним законодавством України, а витребувано без будь-якої компенсації.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

29. Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

30. Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 496/3663/16-ц, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 29 червня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

31. Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

32. 30 червня 2023 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

33. Відзив обґрунтований посиланням на те, що судами попередніх інстанцій правильно взято до уваги незаконність вибуття з володіння територіальної громади спірної земельної ділянки, а також наявність у неї легітимного права на повернення спірної земельної ділянки. Оскільки земельна ділянка вибула з володіння власника на підставі неіснуючого рішення, тому в силу об`єктивних причин відповідач, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що така ділянка вибула із володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

34. 20 квітня 2010 року відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 627555, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0322.

35. Зазначений державний акт виданий ОСОБА_1 на підставі витягу з рішення Троїцької сільради від 12 вересня 1997 року за № 4.

36. Відповідно до виписки з рішення Троїцької сільради № 4 сесії VIII скликання ХХІІ від 12 вересня 1997 року «Про безоплатну передачу у власність раніше наданої у постійне користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. У пункті 2 цієї виписки вказано про видачу ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку та реєстрацію його у Троїцькій сільраді. Виписка з рішення підписана головою Троїцької сільради

Комаровим М. С.

37. Згідно з листом архівного відділу Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 13 січня 2016 року за № 4 в рішенні VIII сесії ХХІІ скликання Троїцької сільради від 12 вересня 1997 року № 4 «Різне» інформація щодо ОСОБА_1 відсутня.

38. У 2016 році до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості стосовно ОСОБА_6 щодо виготовлення виписки з рішення Троїцької сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області сесії VIII скликання ХХІІ від 12 вересня 1997 року № 4 із внесенням до неї завідомо неправдивих відомостей про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 .

39. 25 січня 2017 року прокурором відділу прокуратури Одеської області затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 .

40. 07 травня 2010 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О. Д. за реєстровим № 830 посвідчено договір купівлі-продажу, який зареєстровано 14 травня 2010 року

у відділі Держкомзему у Біляївському районі Одеської області в Поземельній книзі за реєстровим № 22001, на підставі якого право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, розташовану по

АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), кадастровий номер :02:002:0322, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), переходить

від ОСОБА_1 до ОСОБА_7 . Продаж вчинено за домовленістю сторін за 77 400,00 грн (пункт 5 договору).

41. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 вересня

2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області між ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 зареєстрований шлюб, актовий запис № 473, і після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

42. Рішенням виконавчого комітету Троїцького сільської ради Біляївського району Одеської області від 26 квітня 2013 року № 32 «Про надання адреси земельній ділянці по АДРЕСА_1 » присвоєно адресу земельним ділянкам в

АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 , а саме: земельна ділянка площею 0,0531 га, АДРЕСА_4 , земельна ділянка, площею

0,0360 га, АДРЕСА_3 , земельна ділянка, площею 0,1072 га, АДРЕСА_6 , земельна ділянка, площею 0,0537 га, АДРЕСА_5 .

43. 21 червня 2013 року ОСОБА_2 , як власник ділянки площею 0,25 га

з кадастровим номером :02:002:0322, звернулася до приватного нотаріуса із заявою, в якій просила розділити цю ділянку на чотири окремих ділянки згідно з планом розподілу та видати окремі правовстановлюючі документи на сформовані нові земельні ділянки: ділянка № НОМЕР_2 - площею

0,0531 га, ділянка № НОМЕР_3 - площею 0,036 га, ділянка № НОМЕР_4 - площею 0,1072 га, ділянка № НОМЕР_5 - площею 0,0537 га. Заяву посвідчено приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Сурженко І. І., зареєстровано в реєстрі за № 1068.

44. У подальшому спірна земельна ділянка розподілена на чотири окремі земельні ділянки, три з яких відчужені відповідачам у справі, зокрема ОСОБА_3 земельна ділянка АДРЕСА_4 з кадастровим номером :01:001:0190, площею 0,0531 га, на підставі договору

купівлі-продажу від 29 квітня 2015 року.

45. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2020 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 366, частиною другою статті 364 КК України, на підставі статті 49 КК України, пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження

№ 0000095 від 17 лютого 2016 року закрито. Встановлено, що обвинувачений вніс завідомо неправдиві відомості про те, що рішенням Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_1 безкоштовно передано у власність раніше надану у постійне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель загальною площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду

46. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

47. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, таякщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

48. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

49. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

50. Відповідно до статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

51. У касаційному порядку справа переглядається виключно в частині вирішення позовних вимог про витребування у ОСОБА_3 зареєстрованої за ним частини спірної земельної ділянки, яка вибула із комунальної власності на підставі державного акта серії ЯИ № 627555 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0322.

52. В іншій частині, з огляду на доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також положення статті 400 ЦПК України, справа не переглядається в касаційному порядку.

53. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

54. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

55. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

56. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

57. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України, за умови, що таке володіння нерухомим майном останнім набувачем посвідчено державною реєстрацією.

58. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,25 га вибула з володіння територіальної громади внаслідок вчинення злочинних дій. Отже земельна ділянка вибула із власності Троїцької територіальної громади незаконно та поза її волею.

59. Ця земельна ділянка була згодом поділена на чотири окремі земельні ділянки та одна з яких відчужена на користь ОСОБА_3 .

60. Зазначене ні в апеляційному, ні в касаційному порядку

ОСОБА_3 не оспорюється. Фактично ним заявлено про непропорційність втручання у його право на земельну ділянку, непропорційність витребування земельної ділянки на користь Троїцької територіальної громади.

61. Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

62. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, серед багатьох інших, рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

63. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

64. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

65. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

66. У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого

2017 року, заява № 43768/07), ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого Протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на нерухомість.

67. Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням національних особливостей та фактичних обставин справи, оскільки оцінці підлягає не тільки поведінка органів держави-відповідача, але і самого скаржника.

68. Згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Якщо кінцевий набувач розпорядився процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування майна, це не позбавляє його права заявити цей позов у разі ініціювання повернення майна власнику. Навіть у випадку повернення майна від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661ЦК України.

69. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц,

від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц та від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

70. Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи мотивувати висновки про наявність підстав для втручання у володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з гарантій мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц та від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц).

71. Встановивши, що спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади поза її волею, внаслідок вчинення злочинних дій, за відсутності розпорядчого акту компетентного органу, а ОСОБА_3 набув право на земельну ділянку, яка є частиною незаконно привласненої ділянки, на підставі оплатного цивільно-правового договору, суди попередніх інстанцій дійшли загалом обґрунтованого висновку, що втручання у право останнього відповідає як положенням статті 388 ЦК України, так і критеріям законності, легітимності та пропорційності в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції.

72. В контексті оцінки пропорційності втручання держави у право власності ОСОБА_3 та забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, судами попередніх інстанцій було правильно враховано поведінку усіх осіб, пов`язаних з незаконним вибуттям земельної ділянки з володіння Троїцької територіальної громади. Судами оцінено факт вчинення головою Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_6 злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною першою статті 366 КК України, зокрема умисних дій, спрямованих на виділення у власність ОСОБА_1 та іншим особами земельних ділянок, без наявності у них правових підстав для їх набуття (ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2020 року у справі № 496/334/17 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав).

73. Також судами враховано дії ОСОБА_1 , яка набула право власності на спірну земельні ділянку без подання відповідної заяви, розробки технічної документації для виділення їй у власність 0,25 га землі, а також без отримання рішення сільської ради про її затвердження та передачу у її власність такої земельної ділянки. У подальшому незаконно отримана земельна ділянка була відчужена на користь ОСОБА_2 , за заявою якої відбувався поділ земельної ділянки на чотири окремих об`єкти з їх подальшим відчуженням.

74. Колегія суддів зауважує, що внаслідок злочинних дій голови Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_6 з володіння Троїцької територіальної громади вибуло декілька земельних ділянок, три з яких були відчужені на користь однієї особи - ОСОБА_2 , за заявою якої відбувся їх поділ з подальшим перепродажем на інших осіб. Водночас ОСОБА_3 придбав по одній частині (земельні ділянки кадастровий номер :01:001:0190 та :01:001:0189) із двох незаконно відчужених внаслідок злочинних дій голови Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_6 земельних ділянок: кадастровий номер :02:002:0322 та :02:002:0320, розташованих по АДРЕСА_1 .

75. Колегія суддів погоджується із доводами судів попередніх інстанцій, що обставини відчуження спірної земельної ділянки, а також дії титульних власників ставлять під сумнів добросовісність їх намірів.

76. Заслуговує на увагу також те, що ОСОБА_3 належить на праві власності інше нерухоме майно: згідно з доводами касаційної скарги - житловий будинок, у якому він зареєстрований, що спростовує доводи його касаційної скарги про позбавлення його єдиного місця проживання. У той же час необґрунтованими є посилання заявника на малу площу такого житла, з огляду на не подання заявником належним та достатніх доказів неможливості його проживання за місцем своєї реєстрації, поданих до суду першої або апеляційної інстанцій.

77. Подання ж до суду касаційної інстанції нових доказів не відповідає положенням статті 400 ЦПК України.

78. Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровано право власності, крім витребуваної земельної ділянки, ще на дві земельні ділянки, розташовані у

м. Біляївка (кадастровий номер :02:003:0205, площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також кадастровий номер :02:003:0206, площею 0,1668 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства).

79. З огляду на наведене, обґрунтованою є оцінка суду апеляційної інстанції поданих заявником доказів понесення ним «індивідуального надмірного тягаря» внаслідок витребування у нього незаконно вилученої з володіння територіальної громади земельної ділянки. Поданий ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції будівельний паспорт, отриманий майже через два місяці після подачі прокурором позову про витребування земельних ділянок, не підтверджує факт здійснення будівництва на витребуваній земельній ділянці та відповідного збільшення вартості витребуваної земельної ділянки за рахунок її набувача. Водночас сам заявник не заперечував відсутності на території витребуваної земельної ділянки об'єктів нерухомого майна, посилаючись на відсутність коштів для здійснення будівництва.

80. Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_3 не позбавлений права вимагати від осіб, які продали йому спірну земельну ділянку, повернення сплачених коштів за договором купівлі-продажу, а крім того, за наявності законних підстав реалізувати права, передбачені частинами третьою та/або четвертою статті 390 ЦК України.

81. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

82. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

83. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

84. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

85. Ураховуючи наведене, загалом правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що застосований захід втручання у права ОСОБА_3 , з огляду на обставини вибуття спірної земельної ділянки із власності територіальної громади, дій її набувачів, майнового стану заявника є виправданим та пропорційним поставленій меті.

86. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.

87. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц).

88. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в судових рішеннях судів попередніх інстанцій

(в оскарженій частині), питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

89. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин справи, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

90. Надана Верховним Судом у справі, що переглядається в касаційному порядку, оцінка добросовісності набувача ОСОБА_4 , пропорційності втручання у його право на мирне володіння майном, не може бути безумовною підставою для висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокурора, заявлених в інтересах держави в особі Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області (Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області) про витребування всіх незаконно привласнених ОСОБА_10 земельних ділянок комунальної власності. Оцінка пропорційності втручання держави в право власності особи та встановлення дотримання положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободповинна відбуватись індивідуально у кожному конкретному випадку, залежно не лише від дій органів державної влади чи місцевого самоврядування, але й від дій самого скаржника (набувача майна), його майнового стану.

91. Викладені вище висновки узгоджуються із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 496/3658/16-ц.

92. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Якових Євген Володимирович, залишити без задоволення.

2. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович