Справа № 544/1884/23
№ 2/544/320/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 вересня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сайко О. О.,

за участі секретаря Костенко Т. В., Ралець О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за позовом представника позивача - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Ковтун М.В. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0990 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0936 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Вказує, що у відповідності до договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 08.08.2014 року, до спадкоємця ОСОБА_1 перейшло право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0990 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, а до спадкоємця ОСОБА_2 перейшло право на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0936 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Спадкоємці отримали свідоцтва про права на спадщину кожен на окремо визначене нерухоме майно.

Проте до розподілу не було включено житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га, що розташовані по АДРЕСА_1 , оскільки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди, на час посвідчення договору розподілу спадкового майна було неможливо у нотаріальному порядку зареєструвати право власності за спадкодавцем та включити це майно до договору розподілу.

Спадкоємці мали намір здійснити розподіл всього спадкового майна, за яким право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га, що розташовані по АДРЕСА_1 в цілому набув би спадкоємець ОСОБА_1 .

Проте хоча на даний час існує правовий механізм реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем у нотаріальному порядку, у розподілі вищевказаного нерухомого майна нотаріусом відмовлено у зв`язку з тим, що розподіл спадкового майна вже відбувся у відповідності до умов договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 08.08.2014 року, а повторний розподіл спадкового майна між спадкоємцями законодавством не передбачений.

Крім цього, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією спільного звернення до нотаріуса з приводу внесення змін до договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 08.08.2014 року, проте останній відмовив, мотивуючи тим, що це питання вже було вирішене ще у 2014 році і зараз він не має часу та змоги на звернення до нотаріуса з приводу нотаріального оформлення прийнятого рішення з приводу оформлення права власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га, що розташовані по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

У зв`язку з викладеним, просить у судовому порядку визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування в цілому на житловий будинок «А-1» загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., погріб «Б», сарай «В», убиральню «Г», водогін №1, яму вигрібну №2, огорожу №3, земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га (кадастровий номер :01:003:0188), земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га (кадастровий номер :01:003:0189), що розташовані по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Ковтун М.В. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав 28.08.2023 суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу без його участі.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, врахувавши позицію представника позивача та думку відповідача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 8), яка є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с. 40,45).

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0990 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.10), частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0936 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.14-18,19,20).

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

05 серпня 1998 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом вона матиме право заповіла своїм синам: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10). Заповіт був посвідчений секретарем Дейманівської сільської ради за реєстром № 14 та зареєстрований в Спадковому реєстрі за №42367621.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємці за заповітом, звернулися до Пирятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа (а.с.4,9).

08 серпня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір розподілу спадкового майна (а.с.54), посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 08.08.2014 року, у відповідності до якого до спадкоємця ОСОБА_1 перейшло право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0990 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, а до спадкоємця ОСОБА_2 перейшло право на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0936 га, що розташована на території колишньої Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.54).

Спадкоємці отримали свідоцтва про права на спадщину кожен на окремо визначене нерухоме майно (а.с.67,70).

Проте, до розподілу не було включено житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га, що розташовані по АДРЕСА_1 , оскільки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди на час посвідчення договору розподілу спадкового майна було неможливо у нотаріальному порядку зареєструвати право власності за спадкодавцем та включити це майно до договору розподілу.

Спадкоємці мали намір здійснити розподіл всього спадкового майна, тому ОСОБА_1 звернувся до Пирятинської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Проте, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва на недооформлене спадкове майно, що складається із: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,1733 га, що розташована в с.Дейманівка Пирятинського району Полтавської області;земельної ділянки, площею 0,2406 га, що розташована в с.Дейманівка Пирятинського району Полтавської області, в цілій частці, оскільки розподіл майна вже відбувся у відповідності до умов договору розподілу спадкового майна (а.с.21).

Відповідач ОСОБА_2 не виявив бажання спільно з позивачем звертатись до нотаріуса з приводу внесення змін до договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом 08.08.2014, що передбачено ст. 1267 Цивільного кодексу України.

Вищевказані обставини унеможливлюють оформлення позивачем спадщини у нотаріуса в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК Україниспадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Станом на 15.04.1991 ОСОБА_3 проживала разом з чоловіком ОСОБА_4 , своєю працею та коштами приймала участь у розбудові господарства (колгоспного двору), створенні нового будинку, присадибних будівель і споруд та не втратила право на частку у ньому, домогосподарство належало їй на праві власності в майні колгоспного двору, відповідно до правил п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 прийняла спадщину після його смерті, але не оформила спадкових прав на спадкове майно померлого, що зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_2 08.08.2014 (а.с.67).

Після її смерті на нерухоме майно у вигляді будинковолодіння та земельних ділянок, на яких воно розташоване та знаходяться по АДРЕСА_1 не було видано свідоцтво про право власності, як таке, що належить колгоспному двору.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV(далі - Закон). Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

У технічному паспорті на будинковолодіння ОСОБА_3 , що знаходяться за адресою: по АДРЕСА_1 ,зазначено рік побудови 1958 (а.с.18).

Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

За наявності у матеріалах справи виписки із погосподарської книги (а.с.11), державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку (а.с.19), на якій розміщений будинок та господарські споруди, доцільно говорити, що спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на будинковолодіння, що знаходяться за адресою: по АДРЕСА_1 , правомірно, оскільки діюче на той час законодавство не пов`язувало момент виникнення права власності з обов`язковою державною реєстрацією об`єкту нерухомості.

Право власності на бувається на підставах, які не заборонені законом.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Так, станом на час завершення у 1958 році будівництва спірного майна, законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно. Таким чином, спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем ОСОБА_3 у законний спосіб і належало їй за життя на праві власності.

Відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно стало перешкодою для оформлення спадкоємцями у 2014 році права власності на нього в порядку спадкування.Проте хоча на даний час існує правовий механізм реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем у нотаріальному порядку, у розподілі вищевказаного нерухомого майна нотаріусом відмовлено у зв`язку з тим, що розподіл спадкового майна вже відбувся у відповідності до умов договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 08.08.2014 року, а повторний розподіл спадкового майна між спадкоємцями законодавством не передбачений.

Сторони у справі дійшли згоди про розподіл вказаного спадкового майна.

Отже, позивачем ОСОБА_1 обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, інший спадкоємець померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, є всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист його майнових прав, беручи до уваги те, що відповідач заперечень проти задоволення позову не надав, позов визнав, та можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 6-13, 81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника позивача-адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в цілому на житловий будинок «А-1» загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., погріб «Б», сарай «В», убиральню «Г», водогін №1, яму вигрібну №2, огорожу №3, земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1733 га (кадастровий номер :01:003:0188), земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2406 га (кадастровий номер :01:003:0189), що розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча - О.О.Сайко