Номер провадження: 22-ц/813/1390/23
Справа № 509/5948/19
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАДІСО» у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАДІСО» про захист прав споживача, на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Бочарова А.І. 21 жовтня 2020 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ТОВ «СТАДІСО» про захист прав споживача, в якому просила суд стягнути з ТОВ на її користь 24 650,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала наступне.

19 серпня 2016 року між - ОСОБА_2 (Замовник) та ТОВ «СТАДІСО» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг № ВОА-19- 08/2016.

У зв`язку із державною реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 23 вересня 2017 року.

Згідно п. 1.1 договору Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати консультаційні та організаційні послуги щодо зарахування у вищий навчальний заклад (в країні - Австрія), в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 2.1. Договору, вартість послуг складає 42050,00 грн., що становить грошовий еквівалент 1450,00 Євро на день підписання договору і сплачується відповідно до комерційного курсу ПАТ КБ «Приватбанк».

На виконання умов п. 2.2 цього Договору, одночасно з наданням позивачкою необхідних документів для подачі на обрану програму, остання сплатила 24650,00 грн., що в еквіваленті склало 850 Євро.

На думку позивача, Виконавець за цілий рік не надав Замовнику послуги щодо зарахування у вищий навчальний заклад у країні Австрія.

Внаслідок неякісного надання послуг по договору, 14 грудня 2017 року на адресу директора ТОВ «СТАДІСО» Лугачової Ж.Г. позивачкою був направлений лист про відмову від договору про надання послуг та вимога про повернення попередньої оплати відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України.

31 липня 2019 року на адресу ТОВ «СТАДІСО» ОСОБА_1 було повторно направлено вимогу про повернення попередньої оплати відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України.

Однак, жодної реакції зі сторони Виконавця не відбулося.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ТОВ «СТАДІСО» на користь ОСОБА_1 суму попередньої оплати за послуги у розмірі 24650,00 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву ТОВ «СТАДІСО» про перегляд заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «СТАДІСО» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовна заява складена у формальний спосіб, не відображає фактичних обставин, не містить фактів, які підтверджувалися б належними доказами.

Апелянт також не погоджується із правовою оцінкою обставин, здійсненою судом першої інстанції та зазначає, що відповідачем було надано достатньо доказів на підтвердження факту виконання умов договору у повному обсязі, у зв`язку із чим у суду були наявні всі підстави для відмови ОСОБА_1 у позові до ТОВ про стягнення грошових коштів.

Крім того, у апеляційній скарзі ТОВ «СТАДІСО» просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року посилаючись на те, що у вказаному судовому рішенні суд першої інстанції одночасно із вирішенням питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку, з невідомих причин також розглянув по суті та вирішив заяву про перегляд заочного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу від інших сторін у справі до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 05.09.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

04.09.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ТОВ «СТАДІСО» надійшла заява про розгляд справи за відсутності апелянта.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «СТАДІСО» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2016 року між ОСОБА_2 (Замовник) та ТОВ «СТАДІСО» (Виконавець) було укладено Договір про надання послуг № ВОА-19-08/2016.

У наступному позивачка змінила своє прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 23 вересня 2017 року.

Згідно п. 1.1 Договору, Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати консультаційні та організаційні послуги щодо зарахування у вищий навчальний заклад у країні Австрія в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Колегія суддів враховує, що у вказаному Договорі сторонами не визначено, за якою саме освітньо-професійною програмою - підготовки бакалавра чи магістра має бути здійснено зарахування у вищий навчальний заклад ОСОБА_1 .

Аналогічно не зазначено у даному Договорі і гарантій зарахування у вищий навчальний заклад ОСОБА_1 , оскільки вказане відноситься виключно до компетенції відповідного вищого навчального закладу, яке самостійно приймає рішення щодо зарахування/не зарахування абітурієнта, виходячи з наданих останнім документів, його освіти, знань тощо.

У п. 4.4 Договору сторони погодили, що у випадку не зарахування абітурієнта до одного з обраних вищих навчальних закладів з вини Замовника (як-то: відтермінування оплати послуг компанії, невчасне надання документів, надання документів з недостовірною інформацією, невідповідність змісту документів Заявника вимогам університету), або невідповідність Замовника критеріям конкурсного відбору та через об`єктивні обставини, що не залежать від Виконавця, Виконавець не повертає перераховані Замовником (Абітурієнтом) кошти.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору надання послуг консультаційні та організаційні послуги включали «Основний пакет послуг», зокрема, реєстрацію в університеті, заповнення анкет та формулярів, надання детальної інформації по вибраному університету (вступні іспити, особливості навчання та проживання, зв`язки університету з компаніями та організаціями, кар`єрні та наукові перспективи, можливості для стажування, студентські організації, громадська діяльність, культурні та мистецькі заходи, спорт та відпочинок, інформація про місто та інфраструктуру); перевірку документів; відправку документів до країни навчання, супровід при отриманні візи (реєстрацію, подання документів, отримання документів), управління процесом вступу в режимі он-лайн.

Пакет консультаційних та організаційних послуг «Бронювання апартаментів у гуртожитку» включав підбір одного найоптимальнішого варіанту житла відповідно до запиту Замовника ОСОБА_1 ; комунікації з представником гуртожитку; перевірку договору оренди житла.

Пакет консультаційних та організаційних послуг «Оформлення документів» включав апостилювання документів: переклад документів; нотаріальне завірення документів.

Пакет консультаційних та організаційних послуг «Супроводження в країні навчання» включав організацію зустрічі та трансферу студента по прибуттю до країни навчання; консультування щодо відкриття банківського рахунку, оформлення прописки, оформлення страхування, реєстрації в університеті, отримання студентського квитка, реєстрації на мовні курси (якщо такі передбачені програмою/університетом); телефонну підтримку та допомогу з організаційних питань та в проблемних ситуаціях протягом першого місяця перебування у країні навчання.

Згідно п. 2.4. Договору, доказом надання послуг є акт приймання-передачі наданих послуг, який готує Виконавець та передає його Замовнику (в т.ч. шляхом електронної пошти . Якщо акт приймання-передачі послуг не буде підписаний Замовником або не будуть надіслані зауваження до акту щодо їх недоліків, та даний акт вважається таким, що підписаний Замовником.

З матеріалів справи вбачається, що електронне листування сторін, а також направлення актів приймання-передачі послуг по спірному Договору здійснювалось сторонами саме з електронних адрес, зазначених у договорі: (п. 2.4 Договору), ІНФОРМАЦІЯ_1 (п. 6.5. Договору), і вказані листи та документи отримувались ОСОБА_1 .

Пунктом 6.1 Договору передбачено термін його дії - один рік з моменту підписання, тобто до 19 серпня 2017 року.

Згідно п. 2.1 Договору, вартість послуг складає 42 050,00 грн., що становить грошовий еквівалент 1450,00 Євро на день підписання договору і сплачується відповідно до комерційного курсу ПАТ КБ «Приватбанк».

На виконання умов п. 2.2 цього Договору, ОСОБА_1 сплатила на користь відповідача 24650,00 грн., що в еквіваленті склало 850 Євро, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» № 0. 0. 603547949. 2 від 19 серпня 2016 року.

Крім того, з наданих ТОВ «СТАДІСО» письмових доказів, достовірність яких не спростована позивачем, вбачається наступне.

02 вересня 2016 року ТОВ «СТАДІСО» було подано заявку на отримання запрошення на навчання ОСОБА_1 до Віденського університету за освітньо-професійною програмою підготовки магістра шляхом завантаження відповідних документів на порталі Віденського університету.

04 вересня 2016 року ТОВ «СТАДІСО» було подано заявку на отримання запрошення на навчання ОСОБА_1 до Віденського університету за освітньо-професійною програмою підготовки бакалавра шляхом завантаження відповідних документів на порталі Віденського університету.

Рішенням Віденського університету від 12 січня 2017 року (тобто, під час дії Договору про надання послуг № ВОА-19-08/2016) ухвалено допустити позивачку до навчання за освітньо-професійною програмою підготовки бакалавра за спеціальністю «Німецька філологія» за таких умов:

- особисте пред`явлення оригінальних документів, які вимагалися для електронної подачі заяви в U:SPASE як підстава для допуску. При непред`явленні оригінальних документів або при обґрунтованому сумніві щодо їх справжності або правильності змісту цих оригінальних документів допуск може бути не наданий.

- додатковий екзамен з німецької мови (рівень В2/2).

Доказів того, що ОСОБА_1 було виконано умови вказаного рішення Віденського університету шляхом особистого пред`явлення відповідних документів та здачі екзамену з німецької мови матеріали справи не містять.

У наступному, 28 лютого 2017 року, відповідачем було здійснено оплату реєстрації позивача для отримання місця у гуртожитку.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не наведено у позовній заяві жодного доводу, чому саме нею не було розпочато навчання у Віденському університеті за вказаною освітньо-професійною програмою підготовки бакалавра.

Крім того, за підсумками розгляду заявки на отримання запрошення на навчання ОСОБА_1 до Віденського університету за освітньо-професійною програмою підготовки магістра, 16 січня 2017 року Віденський університет повідомив, що заявка неповна, оскільки відсутня наступна інформація - знання німецької мови, підтверджене: австрійським мовним дипломом - проміжний екзамен німецької мови; Центральним проміжним екзаменом Гете-інституту; екзаменом поглибленого рівня курсу Віденської міжнародної вищої школи.

Також зазначено, що рівень знання позивачем німецької має бути на рівні С1.

Крім того, у вказаному листі Віденського університету вказано, що вищевказана інформація має бути надана у строк не пізніше 30 січня 2017 року, і продовження цього строку неможливе.

Виконуючи свої обов`язки за договором про надання послуг № ВОА-19-08/2016, ТОВ «СТАДІСО» направило на адресу Університету додатковий документ на підтвердження знання ОСОБА_1 німецької мови на рівні С1, виданий Уповноваженим центром з кваліфікаційного оцінювання рівня знання німецької мови Інституту ім. Ґете у Києві 22 листопада 2016 року, який був отриманий навчальним закладом 18 січня 2017 року, тобто у строки, вказані у листі від 16 січня 2017 року.

Однак, Університет 01 лютого 2017 року знову повідомив про відхилення заявки позивача про допуск на навчання за освітньо-професійною програмою підготовки магістра, підставою чого зазначено неповність заявки позивача.

Так, Віденський університет вважав непідтвердженим знання німецької мови ОСОБА_1 , при цьому навчальним закладом вдруге зазначено, що знання німецької мови може бути підтверджено: австрійським мовним дипломом - проміжний екзамен німецької мови; Центральним проміжним екзаменом Гете-інституту; екзаменом поглибленого рівня курсу Віденської міжнародної вищої школи.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не скористалась можливістю підтвердити своє знання німецької мови, скориставшись варіантами, запропонованими Віденським університетом, з власної ініціативи та розуміючи, що невиконання умов Університету тягне за собою можливість відмови у доступі до навчання.

Відповідач, який у повному обсязі виконав умови договору щодо направлення до Університету наявних у нього документів, підтверджуючи знання ОСОБА_1 з німецької мови, не може нести відповідальність за достовірність таких документів, як і не може надати гарантію, що ці документи будуть обов`язково прийняті навчальним закладом.

Одночасно з відхиленням заявки позивача про допуск на навчання за освітньо-професійною програмою підготовки магістра, Віденським університетом було роз`яснено ОСОБА_1 право та порядок такого оскарження, яким позивач не скористалась.

31 серпня 2017 року ТОВ «СТАДІСО» було повторно направлено до Віденського університету заявку на отримання запрошення позивача на навчання за освітньо-професійною програмою підготовки магістра за спеціальністю «Німецька як іноземна друга мова».

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не спростований той факт, що таке запрошення було направлене відповідачем за погодженням із нею.

07 листопада 2017 року було отримано запрошення позивача до Віденського університету за освітньо-професійною програмою підготовки магістра за спеціальністю «Німецька як іноземна друга мова» за таких умов: особисте пред`явлення оригінальних документів, які вимагалися для електронної подачі заяви в U:SPASE як підстава для допуску. При непред`явленні оригінальних документів або при обґрунтованому сумніві щодо їх справжності або правильності змісту цих оригінальних документів допуск може бути не наданий.

Тобто, вказані умови визначали зобов`язання ОСОБА_1 особисто прибути до Віденського університету та пред`явити відповідні документи, і такий обов`язок не міг бути делегований іншій особі.

Однак, ОСОБА_1 не виявила бажання скористатись вказаним запрошенням та не розпочала навчання у Віденському університеті за власної ініціативи та достеменно розуміючи, що саме її дії, які виразилися у неприбутті до навчального закладу для особистого подання відповідних документів, призведуть до недопуску до навчання.

Вказані обставини свідчать про відсутність факту порушення прав позивача з боку ТОВ «СТАДІСО».

Крім того, надані ТОВ «СТАДІСО» письмові докази підтверджують той факт, що: ОСОБА_1 було надано детальну інформацію по Віденському університету; відповідачем здійснено перевірку документів, їх апостилювання, переклад та нотаріальне засвідчення, а також відправку документів до Віденського університету; відповідач здійснював управління процесом отримання запрошень на навчання у Віденському університеті в режимі он-лайн, а також комунікацію з представниками адміністрації Віденського університету.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно із нормами статті 629 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», терміни вживаються в такому значенні:

«виконавець» - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

«послуга» - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

«споживач» - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно положень 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач мас право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши спір, який виник між сторонами у справі, вивчивши надані сторонами письмові докази, колегія суддів доходить до висновку про доведеність факту виконання ТОВ «СТАДІСО» своїх обов`язків за Договором про надання послуг № ВОА-19- 08/2016. Таким чином, доводи позовної заяви ОСОБА_1 про невиконання відповідачем зобов`язань не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Щодо оскарження ТОВ «СТАДІСО» ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, та залишення без задоволення заяву ТОВ «СТАДІСО» про перегляд заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року.

Згідно ч. 2 ст. 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

В якості обґрунтування незаконності вказаної ухвали суду ТОВ «СТАДІСО» зазначено те, що у цьому судовому рішенні суд першої інстанції, одночасно із вирішенням питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку, з невідомих причин також розглянув по суті та вирішив заяву про перегляд заочного рішення.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що якщо відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення поза межами встановлених частинами другою та третьою статті 284 ЦПК України строків, то це згідно з положеннями Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України не звільняє суд від обов`язку застосувати порядок, визначений у статті 287 ЦПК України, та постановити через пропуск строку на подання заяви про перегляд заочного рішення ухвалу про залишення цієї заяви без задоволення, якщо немає підстав для задоволення заяви про поновлення відповідного строку.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (частина третя статті 287 ЦПК України).

Оскільки кожну належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення суд зобов`язаний згідно з реченням першим частини першої статті 286 ЦПК України прийняти та невідкладно надіслати її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи, то немає ґрунтовних підстав вважати, що визначений статтею 287 ЦПК України порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення застосовний тільки до розгляду суті цієї заяви та незастосовний до розгляду на предмет дотримання строку її подання. Тому, оскільки спеціальне правове регулювання, передбачене Главою 11 Розділу ІІІ ЦПК України, охоплює порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої позамежами встановленого строку, то немає підстав залишати її без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Процесуальний закон не передбачає, що суд, розглянувши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення (зокрема на предмет того, чи є підстави у зв`язку з пропуском строку на її подання розглядати цю заяву по суті), може вчинити інші дії, ніж передбачені у частині третій статті 287 ЦПК України. Тому у випадку, якщо суд вважатиме неможливим поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, він має залишити її з цієї підстави без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

З огляду на наведені приписи у випадку, якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та з цієї причини залишив без задоволення останню, особа може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску такого строку. Передбачене у реченні другому частини четвертої статті 287 ЦПК України спеціальне правило про початок відліку строку на апеляційне оскарження заочного рішення застосовне лише до тих рішень, які суд ухвалив за правилами, що діють з 15 грудня 2017 року.

Відповідний правовий висновок був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21).

Таким чином, вимоги апеляційної скарги ТОВ «СТАДІСО» про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин справи колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, порушив норми матеріального права що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.

Щодо судових витрат.

Згідно положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат згідно статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати ТОВ «СТАДІСО» у розмірі 1167,60 грн., понесені останнім за подання апеляційної скарги, мають бути віднесені за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАДІСО» - задовольнити частково.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАДІСО» про захист прав споживача - відмовити.

Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАДІСО» при розгляді справи, віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 15 вересня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе