справа № 359/2196/2023 головуючий у суді І інстанції Борець Є.О.
провадження № 22-ц/824/9897/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача середній заробіток за період з 29 березня 2022 року до 01 березня 2023 року в сумі 555 128 грн. 75 коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 починаючи з 09 грудня 1997 року працює в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» на посаді начальника служби транспорту та механізації. 29 березня 2022 року позивач уклав контракт добровольця територіальної оборони, на підставі якого він набув статус добровольця Вороньківської сільської територіальної громади №12. Наказом ДП «Украерорух» №488/о від 15 липня 2022 року ОСОБА_1 був увільнений від роботи з 29 березня 2022 року із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час виконання обов`язків добровольця територіальної оброни. Однак, ДП «Украерорух» ухиляється від виплати позивачу середньої заробітної плати та фактично на свій розсуд призупинив дію наказу від 15 липня 2022 року № 488/о. Крім того, згідно з наказом ДП «Украерорух» №140 від 30 березня 2022 року відповідачем з 01 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору з позивачем.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що обґрунтовуючи прийняте рішення, судом вказано, що в період з 29 березня 2022 року до 31 березня 2022 року позивач мав гарантії щодо оплати праці, передбачені ч. 1 ст. 113, а не ч. 1 ст. 119 КЗпП України, оскільки на підставі наказу ДП «Украерорух» від 01 березня 2022 року в ДП «Украерорух» був запроваджений режим простою. При цьому, позивач вказує, що внаслідок укладення позивачем 29 березня 2022 року відповідного контракту, останній є добровольцем добровольчого формування Вороньківської сільської територіальної громади і виконує за умовами контракту державні та громадські обов`язки. Добровольчі формування територіальних громад, членом якої є позивач, є військово-цивільною складовою територіальної оборони і свою діяльністю здійснюють під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відтак, позивач з моменту укладення ним 29 березня 2022 року контракту добровольця територіальної оборони та набуття статусу добровольця ДФТГ, що передбачає виконання ним державних та громадських обов`язків у співпраці з військовими частинами Сил територіальної оборони Збройних Сил, набув право на підставі частини 1 статті 119 КЗпП України та збереження за ним місця роботи та середнього заробітку. Також, обґрунтовуючи оскаржуване рішення суд зазначив, що з моменту призупинення трудового договору обумовлений трудовим договором робочий час та трудові обов`язки у позивача відсутні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору позивача, у відповідача відсутній обов`язок щодо виплати середнього заробітку позивачу в порядку, визначеному ст. 119 КЗпП України. Однак, призупинення - це не звільнення. Призупинення дії трудового договору не припиняє трудових відносин. Відтак, висновок суду, що з моменту призупинення трудового договору обумовлений трудовим договором робочий час та трудові обов`язки у позивача були відсутні є хибним. Крім того, не зважаючи на запроваджений простій, підприємство працює в звичайному режимі згідно із метою і завданням статутної діяльності. Відповідачем забезпечується збереження та працездатність інфраструктури для виконання польотів цивільної авіації та для обслуговування обладнання залучаються відповідні працівники. Більше того, суд помилково зазначає, що з 01 квітня 2022 року, трудовий договір з позивачем не відновлювався. Так, згідно наказу від 31 жовтня 2022 року № 668/о «Про особовий склад» дію трудового договору з позивачем поновлено з 11 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року та встановлено останньому неповний робочий час, але не більше 0,5 норми робочого часу, затвердженої на 2022 рік на підприємстві, а саме: з понеділка по п`ятницю, по 4 години кожного дня, з оплатою за фактично відпрацьований час. Відтак, навіть якщо врахувати посилання суду на призупинення дії трудових відносин з позивачем в період з 29 березня 2022 року до 01 квітня 2022 року та з 11 листопада 2022 року до 30 листопада 2022 року, позивач був залучений до виконання своїх обов`язків щодо участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання завдання територіальної оборони України у робочий час. Також, позивач вказує, що в суді першої інстанції ним було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн., а також в суді апеляційної інстанції в розмірі 25 000 грн., що в загальному розмірі складає 50 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство повітряного руху України вказує про те, що стороною позивача в своїй апеляційній скарзі не зазначено саме чітку підставу для скасування чи зміни рішення суду. Згідно норм чинного законодавства, підстави для апеляційного оскарження рішення суду чітко визначені ст. 376 ЦПК України з описовим роз`ясненням щодо ідентифікації таких підстав. В даному випадку вбачається зловживання процесуальними правами стороною позивача. Крім того, наказ Украероруху № 139 від 30 березня 2022 року «Про призупинення трудових відносин з працівниками головного підприємства на період дії воєнного стану», який оскаржується позивачем в частині зупинення дії саме його трудового договору - прийнятий відповідачем у повній відповідності та в порядку норм закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідач також зазначає, що добровольці територіальної оборони, не є особами, на яких поширюється дія ч. 3 ст. 119 КЗпП. Згідно наказу, призупинення дії трудових договорів було зумовлено об`єктивними причинами закриття повітряного простору України для виконання польотів цивільної авіації через військову агресію РФ та, як наслідок, відсутністю фінансових надходжень за аеронавігаційне обслуговування на невизначений термін. Так, на час призупинення дії трудового договору виплата заробітної плати та інших належних виплат не проводиться; і у відповідності до вимог ч. 4 ст. 13 закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Згідно оскаржуваного наказу дія трудового договору з позивачем призупинилась з 01 квітня 2022 року; на час призупинення дії трудового договору виплата заробітної плати та інших належних виплат не проводиться. Відтак, якщо не проводиться виплата заробітної плати та інших належних виплат - то не може і бути ніякого середнього заробітку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» на посаді начальника служби транспорту та механізації. Ця обставина підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , заведеної на ім`я позивача (а.с.25-29).

Наказом ДП «Украерорух» №126 від 01 березня 2022 року (а.с.76) був запроваджений режим простою у вказаному підприємстві з 01 березня 2022 року.

29 березня 2022 року ОСОБА_1 уклав контракт добровольця територіальної оборони (а.с.30-32), на підставі якого він набув статус добровольця Вороньківської сільської територіальної громади №12.

Наказом ДП «Украерорух» №140 від 30 березня 2022 року (а.с.40) було призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 , про що зазначено у витягу з додатку №12 до наказу (а.с.41), із збереженням місця роботи і посади з 01 квітня 2022 року до закінчення воєнного стану. Цим же наказом було передбачено, що на час зупинення дії трудового договору позивачу не буде нараховуватись та виплачуватись заробітна плата.

Наказом ДП «Украерорух» № 488/о від 15 липня 2022 року (а.с.34) ОСОБА_1 був увільнений від роботи з 29 березня 2022 року із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час виконання обов`язків добровольця територіальної оброни. В той же день наказом ДП «Украерорух» №496/о від 15 липня 2022 року (а.с.44-45) було зупинено дію наказу №488/о від 15 липня 2022 року в частині збереження за позивачем середнього заробітку з 29 березня 2022 року, а наказом ДП «Украерорух» №584/о від 16 серпня 2022 року (а.с.77-78) наказ №488/о від 15 липня 2022 року був скасований в повному обсязі.

Наказом ДП «Украерорух» №668/о від 31 жовтня 2022 року (а.с.47) було поновлено дію трудового договору з ОСОБА_1 з 11 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року та встановлено неповний робочий час, але не більше 0,5 норми робочого часу, затвердженої на 2022 рік на підприємстві, а саме: з понеділка по п`ятницю по 4 години кожного дня, з оплатою праці за фактично відпрацьований час. Дію трудового договору повторно призупинено зі збереженням місця роботи та посади з 1 грудня 2022 року до припинення воєнного стану.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ДП «Украерорух» не виник обов`язок виплачувати позивачу середню заробітну плату ні в період з 29 березня 2022 року до 31 березня 2022 року, ні в період часу з 1 квітня 2022 року. Як вбачається з ч.1 ст.23 Закону України «Про основи національного спротиву», фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а не за рахунок роботодавців, які призупинили дію трудових договорів з працівниками.

Апеляційний суд по суті погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національного спротиву» складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про основи національного спротиву» фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, а також з інших не заборонених законодавством України джерел.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», 30 березня 2022 року було призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 . Відтак, починаючи з 01 квітня 2022 року у позивача був відсутній робочий час.

Крім того, частиною 4 ст. 13 вказаного закону встановлено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Зазначені обставини свідчать про те, що гарантія, передбачена ч. 1 ст.119 КЗпП України, не поширюється на ОСОБА_1 .

Наказом ДП «Украерорух» №140 від 30 березня 2022 року було передбачено збереження за позивачем лише місця роботи і посади без виплати йому заробітної плати.

Іншим наказом ДП «Украерорух» №496/о від 15 липня 2022 року було зупинено дію попереднього наказу №488/о від 15 липня 2022 року в частині збереження за ОСОБА_1 середнього заробітку з 29 березня 2022 року.

В подальшому наказ ДП «Украерорух» №488/о від 15 липня 2022 року був остаточно скасований наказом ДП «Украерорух» №584/о від 16 серпня 2022 року. Ці обставини свідчать про те, що починаючи з 1 квітня 2022 року у позивача був відсутній робочий час і у ДП «Украерорух» не виник обов`язок виплачувати позивачу середню заробітну плату після призупинення укладеного з ним трудового договору.

В матеріалах цивільної справи міститься довідка від 29 серпня 2022 року №143 видана Добровольчим формуванням Вороньківської сільської територіальної громади №1 про те, що ОСОБА_1 у період з 26 лютого 2022 року по час видачі довідки перебуває у складі добровольчого формування та залучений до заходів пов`язаних з забезпеченням обороноздатності Держави на території Вороньківської сільської територіальної громади. Щомісячно здійснюється 168 годин на виконання службових завдань (а.с. 33).

Разом з тим, зазначена довідка не є достатнім доказом в розумінні ст. 80 ЦПК України для стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час його перебування у добровольчому формуванні сільської територіальної оборони. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 23 Закону України «Про основи національного спротиву», фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а не за рахунок роботодавців, які призупинили дію трудових договорів з працівниками.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для стягнення з ДП «Украерорух» на користь позивача середньої заробітної плати відсутні, в зв`язку з чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції по суті відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовані, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач вказував, що в суді першої інстанції ним було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн., а також в суді апеляційної інстанції в розмірі 25 000 грн., що в загальному розмірі складає 50 000 грн. та просив стягнути такі витрати з відповідача на його користь.

Разом з тим, оскільки апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, підстави для відшкодування позивачу вказаних судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.