П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року м. Київ

Справа №752/17610/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/7948/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді Кордюкової Ж.І., дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за Договором надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29 вересня 2020 року, в сумі 63990 грн, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 вересня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1, шляхом підписання (акцептування) Оферти, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal».

Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 29 вересня 2020 року, що акцептована відповідачем 29 вересня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4000 грн.

Однак, незважаючи на повне виконання ТОВ «Інфінанс» своїх зобов`язань за договором кредиту, відповідач за період користування кредитними коштами здійснював лише часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №16-12/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № від 29 вересня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

При цьому, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, станом на 08 листопада 2022 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 63990 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 59990 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29 вересня 2020 року № , в сумі 6100,00 грн та судові витрати в розмірі 236,44 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що нарахування відсотків відповідачу за користування грошима після спливу 30-денного строку, на який надавався кредит, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання у кредитора виникло право вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми тощо. Також, суд першої інстанції виходив з того, що Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBoom Loyal», не є частиною договору від 29 вересня 2020 року, оскільки вони не були підписані відповідачем.

Вирішуючи питання про компенсацію позивачеві за рахунок відповідача суми судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги суд першої інстанції виходи в з того, що позивачем не було надано обумовлені договором додаткові угоди, в яких би сторони визначили розмір винагороди за надану правову допомогу у цій справі (а.с.193-195).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, в тому числі стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсоткова ставка у розмірі 3,5 % за один день користування кредитом за неналежне виконання умов кредитного договору передбачена саме у Акцепті оферти від 29 вересня 2020 року на укладення електронного Договору надання позики, а не в правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», Акцепт оферти підписаний відповідачем 29 вересня 2020 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

В порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить виходить з такого.

Судом встановлено, що 18 серпня 2020 року ТОВ «Інфінанс» були затверджені Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOMLoyal» (а.с.23-50,122-148).

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 склав і підписав заяву-анкету на отримання кредиту за № 3275842 на наступних умовах: сума кредиту 4000,00 грн, термін кредиту - 30 днів, ціль кредиту - споживчі цілі, спосіб отримання - на платіжну картку (а.с.10,107).

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 акцептував оферту ТОВ «Інфінанс» на укладання договору про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29 вересня 2020 року №/1 та отримання кредиту згідно заявки-анкети від 29 вересня 2020 року №3275842 на таких умовах: розмір кредиту 4000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за 1 день користування кредитом (застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації), річна відсоткова ставка - 638,75 % (застосовується за умови належного виконання договору та відсутності пролонгації), ціль кредиту - споживчі цілі, спосіб отримання - на платіжну картку (а.с.11-12,14,109-111,113).

29 вересня 2020 року ТОВ «Інфінанс» перерахувало на карту відповідача 4000,00 грн (а.с.13,112).

Згідно з розрахунком, заборгованість за Договором надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29 вересня 2020 року, становить суму 63990,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 59990,00 грн (а.с.15-21,22, 114-120,121).

16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (додаток № 1), зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором № від 29 вересня 2020 року, заборгованість визначена за тілом кредиту 4000,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 59990,00 грн (а.с.51-64,149-162).

Матеріали справи містять також копії статуту ТОВ «Вердикт Капітал», свідоцтв про державну реєстрацію даної юридичної особи, деяких протоколів загальних зборів товариств, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.66-79,164-177).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання».

Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред'явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Перш за все колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні відсотків за користування грошима після спливу 30-денниго строку, на який видавався кредит та в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, очевидних порушень норм матеріального та процесуального права колегія суддів не вбачає та вважає, що відповідач не позбавлений права на оскарження рішення суду в частині задоволених позовних вимог, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає, на підставі ст.367 ЦПК України, так як вказане виходить за межі доводів апеляційної скарги.

З наведених обставин справи вбачається, що зі змісту Акцепту оферти від 29 вересня 2020 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 29 вересня 2020 року та отримання кредиту згідно та Заявки-анкети № 3275842 від 29 вересня 2020 року, сторони уклали в електронній формі договір про надання кредиту на суму 4000,00 грн зі сплатою відсотків за користування ним та погодили строк кредитування кредитом в 30 днів.

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу вказаного строку Товариство не має права на нарахування процентів передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 626 ЦК України, проте таких вимог позивач не заявляв.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості за кредитом саме в тих розмірах та порядку, що заявлені у позові.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Також, слід зазначити, що у прохальній частині апеляційної скарги вказано про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, проте апеляційна скарга не містить доводів стосовно неправильності висновків суду щодо відмови Товариству в стягненні із відповідача на їх користь витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук