КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 754/622/21

номер провадження 22-ц/824/8871/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» Вишневської Олени Ігорівни

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року /суддя Таран Н.Г./

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Кей-Колект» через свого представника звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, просило визнати договір дарування, укладений ОСОБА_3 на користь свого сина ОСОБА_1 від 04.09.2020 р. № 1446 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською Ольгою Сергіївною недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 2 а.с.11-18/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Кей-Колект» Вишневська О.І. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що сплив строку пред`явлення виконавчих листів до виконання як підстава для припинення зобов`язання правилами глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачена. Висновок суду першої інстанції про те, що відчуження боржником належного йому майна за відсутності виконавчих проваджень не завдає збитків кредитору є помилковим. Наголошувала на тому, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2019 р. по справі №754/15039/16-ц державну реєстрацію права власності ТОВ "Кей-Колект" на спірне нерухоме майно, яке було предметом іпотеки скасовано, водночас, відсутні правові підстави для припинення іпотеки відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Оскільки в подальшому рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2019 р. по справі №754/15039/16-ц реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «Кей-Колект» скасовано та поновлено за ОСОБА_3 , то фактично звернення стягнення на спірне майно шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не відбулось. Чинна законна іпотека має пріоритет над відомостями з реєстру речових прав. Тобто якщо інформація у реєстрі речових прав про іпотеку (наприклад, іпотека припинена) суперечить первинним документам про державну реєстрацію, пріоритетного значення набувають первинні підстави реєстрації той самий іпотечний договір (постанова КГС ВС від 15.09.2020 року у справі №918/80/19). Таким чином, саме по собі внесення до державного реєстру запису про припинення іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за наявності дійсного іпотечного договору та чинного основного зобов`язання не свідчить про припинення іпотеки спірного майна, а тому на момент укладення спірного правочину були відсутні правові підстави для його відчуження. За таких обставин, висновок суду першої інстанції, щодо законності укладення ОСОБА_3 спірного договору дарування квартири є помилковим.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, клопотав про участь у справі в режимі відеоконференції, однак, у зв`язку з відсутністю технічної можливості суду був повідомлений про відмову у проведенні такого засідання, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковому, а судове рішення скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 03.04.2008 між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0 відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 167 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 03.04.2028 та зобов`язувався сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, відповідно до графіку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором, 03.04.2008 ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 уклала договір поруки, відповідно до якого вона зобов`язалася відповідати перед ПАТ «Укрсиббанк» за виконання ОСОБА_3 його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Відповідно до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ "Кей-Колект" та договору про відступлення права вимоги від 12.12.2011 зареєстрованого за номером 5057-5058 право вимоги за кредитним договором № 0 від 03.04.2008 та всіма забезпечувальними зобов`язаннями відступлено на користь ТОВ «Кей-Колект».

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору ТОВ Кей-Колект» звернулось до Подільського районного суду із позовом про стягнення заборгованості. 09.02.2015 р. із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 157 953,77 доларів США за тілом кредиту та 95 016,95 доларів США за відсотками, що на момент ухвалення рішення становило 2 491 088,91 грн. та 1 498 512,32 грн. відповідно.

На виконання рішення суду було видано виконавчі листи. 03.02.2020 ТОВ «Кей-Колект» було встановлено факт відсутності оригіналів виконавчих листів № 758/14794/14-ц, у зв`язку з чим ТОВ «Кей-Колект» звернувся із заявою про видачу дублікатів та поновлення строку пред`явлення його до виконання. Оригінал виконавчого листа був втрачений Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у зв`язку із чим 18.08.2020 Подільським районним судом м. Києва поновлено строки на пред`явлення виконавчого листа та видано дублікати.

На момент пред`явлення виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» відчужена ОСОБА_3 на користь свого сина ОСОБА_1 за договором дарування від 04.09.2020 № 1446 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською Ольгою Сергіївною.

Також встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 20.04.2021 року Ухвалу від 18.08.2020 року Подільського районного суду м. Києва, якою поновлено строки на пред`явлення виконавчого листа та видано дублікати - скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Кей-Колект» про видачу дублікатів виконавчих та поновлення строку пред`явлення їх до виконання по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

25.05.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. Товариству з обмеженою відповіждальтністю ТОВ "Кей-Колект" направлено повідомлення про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання та направлено постанови про скасування процесуальних документів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами

ст. 203 ЦК України про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачем 1 відновлено право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2019 № 754/15039/16-ц його позовні вимоги задоволено до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., ТОВ «Кей-Колект», треті особи: ПАТ «Укрсиббанк», Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності. ОВ «Кей-Колект» дане рішення не оскаржувало, рішення набрало законної сили.

У 2020 році Деснянським районним судом у м. Києві було розглянуто заяву відповідача 1 про скасування заборони: номер запису про обтяження № 14837713 від 03.04.2008 внесений приватним нотаріусом Щелковим Д.М. Київського міського нотаріального округу 03.04.2008 видавник АКІБ «Укрсиббанк», підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29924497 від 06.06.2016 приватний нотаріус КМНО Щелков Д.М. вид обтяження заборона на нерухоме майно, відомості про суб`єкт обтяження: ОСОБА_3 , РОКПП- НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 . Дану справу розглянуто в рамках цивільної справи № 754/659/20 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Кей-Колект», третя особа ПАТ «Укрсиббанк», про скасування державної реєстрації прав та їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, який задоволено. Дане рішення також набрало законної сили та ТОВ «Кей-Колект» не оскаржував дане рішення.

Рішенням суду скасовано обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно. Тому, суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідач 1 має повне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 717 Цивільного кодексу України, ОСОБА_3 виступив дарувальником в даному договорі, а ОСОБА_1 є обдарованим. За даним договором відповідач 1 дарує у дарунок квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Дана квартира на момент здійснення правочину дарування належала відповідачу 1 і він був на той час власником квартири. Даний договір оформлено належним чином, що відповідає вимогам чинного законодавства, а саме обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Крім того, суд першої інстанції вказував на те, що у зв`язку зі скасуванням ухвали від 18.08.2020 року Подільського районного суду м. Києва, якою поновлено строки на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видано дублікати, підстав вважати, що між сторонами наявні виконавчі провадження, а відчуження майна належного ОСОБА_3 будь яким чином порушує права позивача ТОВ "Кей-Колект" - відсутні.

У зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції дійшов висновку про те, що права позивача не порушені внаслідок відчуженої квартири на підставі укладеного між сторонами договору дарування. Спірний договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, а за відповідачем законно зареєстровано право власності на квартиру.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України договірне зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків (пункти 3, 4 частини першої статті 611 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.2 ст.598 ЦК України).

Сплив строку пред`явлення виконавчих листів до виконання як підстава для припинення зобов`язання правилами глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачена, отже, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо того, що права позивача не порушені, оскільки не здійснюється примусове виконання рішення суду.

Суд першої інстанції, встановивши що судовими рішенням скасовано реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «Кей-Колект», а також обтяження спірної квартири у вигляді заборони на нерухоме майно, накладене на підставі договору іпотеки також дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 мав повне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, що жодним чином не порушує права позивача.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3ЗУ «Про іпотеку»).

Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню.

Строк дії кредитного договору до 03 квітня 2028 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.04.2008 р., у зв`язку з його виконанням було відмовлено. /а.с. 87-97 т.1/

Запис про припинення іпотеки спірного майна було внесено до реєстру прав в зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі Договору іпотеки №81788 від 03.04.2008, ст. 17,36,37 Закону України «Про іпотеку».

Однак, оскільки в подальшому рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2019 р. по справі №754/15039/16-ц реєстрацію право власності на спірне майно за ТОВ «Кей-Колект» скасовано та поновлено за ОСОБА_3 , то фактично звернення стягнення на спірне майно шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не відбулось.

З аналізу законодавства та судової практики вбачається, що чинна законна іпотека має пріоритет над відомостями з реєстру речових прав. Тобто якщо інформація у реєстрі речових прав про іпотеку (наприклад, іпотека припинена) суперечить первинним документам про державну реєстрацію, пріоритетного значення набувають первинні підстави реєстрації той самий іпотечний договір (постанова КГС ВС від 15.09.2020 року у справі №918/80/19).

Таким чином, саме по собі внесення до державного реєстру запису про припинення іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за наявності дійсного іпотечного договору та чинного основного зобов`язання не свідчить про припинення іпотеки спірного майна, а тому на момент укладення спірного правочину були відсутні правові підстави для його відчуження.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, щодо законності укладення ОСОБА_3 спірного договору дарування квартири є помилковим.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним.

Так, спірний правочин не відповідає одразу ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 203 ЦК України, зокрема правочин спрямований на ухилення від виконання зобов`язань та судового рішення, що набрало законної сили не може вважатись таким, що відповідає актам цивільного законодавства інтересам та моральним засадам суспільства. Внутрішня воля сторін договору не відповідає його предмету, а настання правових наслідків не є первинною метою цього правочину.

Так, за змістом Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19)зроблено висновок про «фраудаторні» правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Таким чином, вбачається, що договір дарування від 04.09.2020 № 1446 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською Ольгою Сергіївною повинен бути визнаний судом недійсним в силу приписів ст.ст. 203, 251, 234 та 13, 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновків про часткове задоволення позовних вимог - визнання недійсним договору дарування від 04.09.2020 № 1446 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською Ольгою Сергіївною та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування права власності за ОСОБА_1 запису про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо вимог про внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, апеляційний суд вказує, що вони задоволенню не підлягають як такі, що передчасно заявлені і здійснюються на підставі заяви заінтересованої особи та відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, відповідно до частини задоволених позовних вимог, сягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в суді першої інстанції підлягає по 284 грн з кожного, в суді апеляційної інстанції по 426 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» Вишневської Олени Ігорівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року - скасувати, задовольнивши позовні вимоги частково.

Визнати недійсним договір дарування від 04.09.2020 № 1446 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською Ольгою Сергіївною.

Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування права власності за ОСОБА_1 запису про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» по 284 грн з кожного.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» по 426 грн з кожного.

Дані сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", 01103, м. Київ, Менделєєва, будинок 12,оф.94/1 Код .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: