Єдиний унікальний номер судової справи: 479/656/23
Провадження № 22-ц/812/1021/23 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

25 вересня 2023 року м. Миколаїв Справа № 479/656/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Репушевською О.В., в приміщені цього ж суду того ж дня о 09 год. 19 хв., повний текст якого складено 04 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

29 травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , після смерті якого залишилось спадкове майно.

Звернувшись до Кривоозерської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було роз`яснено, що нею пропущений строк подачі заяви про прийняття спадщини та необхідність звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вона пропустила строк прийняття спадщини після смерті батька з поважних причин, оскільки на той час хворіла її матір - ОСОБА_7 . Також був ряд причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення цих дій. Вказувала, що з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2022 року по всій території України встановлено карантин у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 та дані обставини були непереборними та зробили неможливим вчасне звернення позивача до нотаріуса з відповідною заявою. Крім того, посилалась на введення в України воєнного стану.

Посилаючись на викладене, позивач просила визначити додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2023 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з дня набрання рішенням чинності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наведені позивачем обставини в їх сукупності свідчать про поважність причин пропуску строку, які в свою чергу не залежали від волі самого позивача, оскільки на всій території України діяли, крім іншого, протиепідемічні обмеження, умови військового стану та наявність підтвердженого хворобливого стану матері ОСОБА_1 , за якою здійснювався догляд самим позивачем.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою до апеляційного суду, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неправильно розцінив, як поважні, наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку, необхідного для прийняття спадщини. Відповідач вказувала, що оскільки ОСОБА_1 проживала в тому ж населеному пункті, що і інші спадкоємці, навіть з урахуванням хвороби матері мала можливість звернутися до нотаріуса, маючи бажання прийняти спадщину.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому вказувала, що апеляційна скарга взагалі не містить жодних посилань на порушення судом матеріального та процесуального права. В тексті апеляційної скарги відсутня мотивувальна частина, а заявник викладає свої заперечення проти задоволення позову, що були викладені у відзиві на позов.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, яку просила задовольнити з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача Кривоозерська селищна рада Первомайського району Миколаївської області відзиву на апеляційну скаргу не подали та в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення таким вимогам не відповідає.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Первомайського району, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з нормами статті 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 7 частини третьої зазначеної статті порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до вимог статей 19, 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Отже, оскільки у даній справі спір стосується спадкування, то справа повинна була розглядатися у загальному позовному провадженні, а не спрощеному.

Оскільки суд першої інстанції помилково розглянув справу у спрощеному позовному провадженні, що протирічить вимогам статей 19, 274 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення, бо про це є пряма вказівка у нормах ст. 376 ЦПК України.

Апеляційним судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 лютого 2022 року Кривоозерською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №36/2022 щодо майна померлого ОСОБА_6 за заявою відповідачки ОСОБА_5 .

Зі спадкової справи, яка витребувана судом апеляційної інстанції, убачається, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його дружина - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини 11 лютого 2022 року та 01 квітня 2022 року відповідно.

23 травня 2023 року в.о. завідувача Кривоозерської державної нотаріальної контори Мороз Л.В. позивачу роз`яснено, що нею пропущений строк подачі заяви про прийняття спадщини та про необхідність звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

На підтвердження поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем надано довідку «Врадіївського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» Врадіївської селищної ради, в якій зазначено діагноз ОСОБА_8 «Лімфостаз обох н/кінцівок, Варикозна хвороба обох н/кінцівок ХВН IV IXC, стабільна стенокардія ФК III-IV ст.., СНПА, гіпертонічна хвороба ІІ ст.., ст. 3 ризик високий, цукровий діабет ІІ тип компенсації, ожиріння IV ст.» Також зазначено, що хвора знаходиться на амбулаторному лікуванні постійно, у відділенні Врадіївської ЦРЛ з 12 жовтня по 19 жовтня 2022 року потребувала догляду доньки ОСОБА_1 . Крім того, позивачем надано довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №653015 від 13 квітня 2023 року та виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №5519/1535 від 19 жовтня 2022 року про лікування у стаціонарі матері позивача з 12 по 19 жовтня 2022 року.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно пункту 3 постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Однак правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270,1272 ЦП України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270,1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22).

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк для прийняття спадщини сплив 19 червня 2022 року.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 як на поважність причин пропуску строку серед іншого вказувала хворобу її матері. На підтвердження вказаного позивачем надано довідку «Врадіївського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» Врадіївської селищної ради, в якій зазначено діагноз ОСОБА_8 «Лімфостаз обох н/кінцівок, Варикозна хвороба обох н/кінцівок ХВН IV IXC, стабільна стенокардія ФК III-IV ст.., СНПА, гіпертонічна хвороба ІІ ст.., ст. 3 ризик високий, цукровий діабет ІІ тип компенсації, ожиріння IV ст.» Також зазначено, що хвора знаходиться на амбулаторному лікуванні постійно, у відділенні Врадіївської ЦРЛ з 12 жовтня по 19 жовтня 2022 року потребувала догляду доньки ОСОБА_1 . Крім того позивачем надано довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №653015 від 13 квітня 2023 року та виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №5519/1535 від 19 жовтня 2022 року.

Суд враховує те, що позивач перебувала за місцем проживання і у період із 19 грудня 2021 року до 19 червня 2022 року мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, натомість звернулась до нотаріуса лише в травні 2023 року, тобто більш ніж через 11 місяців після спливу відповідного строку.

Суд бере до уваги те, що протягом цього тривалого часу позивач не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса вже після завершення визначеного законом шестимісячного строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що через стан здоров`я матері позивач не мала змоги подати заяву для прийняття спадщини, не є слушними, оскільки зазначений в цих документах період хвороби матері позивача не входить до строку прийняття спадщини, оскільки такий сплинув ще 19 червня 2022 року. Тому, вказані причини пропуску строку не є поважними в розумінні статті 1272 ЦК України.

Сам по собі факт введення карантину та запровадження обмежувальних протиепідеміологічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також введення воєнного стану в Україні не є достатньою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження, як обмежувальних протиепідеміологічних заходів, так і воєнного стану, що унеможливили спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини протягом установленого законом строку.

Отже, самі по собі доводи позивача про те, що в період строку передбаченого для прийняття спадщини діяв карантин та були запровадженні обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також введений воєнний стан в Україні, як перешкода для звернення до нотаріуса, на думку колегії суддів, з огляду на те, що позивачка не навела та не довела обставин, що унеможливили спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини протягом установленого законом строку, є необґрунтованими.

До того ж, для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2022 року у справі №709/769/19 (провадження №61-13720св20).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право позивача на звернення до суду в порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, судом не обмежене. Порушень норм міжнародного законодавства не встановлено.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , будучи спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого ОСОБА_6 , в установлений законом строк прийняли спадщину та ОСОБА_3 заперечувала проти визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Внаслідок неприйняття спадщини ОСОБА_1 в установлений строк спадщини відповідачі набули право на спадкове майно, які також захищені статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що за обставин даної справи йдеться про дотримання розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересам не суспільності в цілому, а конкретних осіб - відповідачів, права яких у національному законодавстві захищені положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України, що передбачає можливість визначення додаткового строку спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини лише за умови пропуску такого строку з поважної причини.

В тексті апеляційної скарги наведені доводи та вимоги скарги, тому посилання у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 про невмотивованість скарги, колегія суддів відхиляє.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому позивач зазначила Кривоозерську селищну раду Первомайського району Миколаївської області співвідповідачем у справі.

Між тим, у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (ли) спадщину, а у випадку його (їх) відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Як встановлено з матеріалів справи спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини 11 лютого 2022 року та 01 квітня 2022 року відповідно, а відтак, є його спадкоємцями.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що відповідач Кривоозерська селищна рада Первомайського району Миколаївської області є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Враховуючи викладене та на підставі пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом задоволена апеляційна скарга, по справі постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то необхідно відповідно провести розподіл судових витрат, стягнувши з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 1610 грн 40 коп. судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1610 грн 40 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.