справа №756/7143/22
провадження № 22-ц/824/9804/2023
головуючий у суді І інстанції Ткач М.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 квітня 2023 року у справі за позовом Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення плати за користування приміщенням № 404 пансіонату, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яким відповідач користується на підставі договорів користування приміщенням.

В обґрунтування позову вказував, що у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості за вказаними договорами у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період 2021-2022 у сумі 91 816,76 грн. У добровільному порядку відповідач сплачувати заборгованість відмовляється, з огляду на це позивач був змушений звернутись до суду і просити стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 91 816,76 грн та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 4 квітня 2023 року позов Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами до ОСОБА_1 про стягнення плати за користування приміщенням задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у зв`язку з початком російської агресії в Україні було введено воєнний стан, листом Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 було засвідчено виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на всій території України у зв`язку з воєнною агресією. Враховуючи, що ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та /або фізичних осіб по договору. Відповідно до положень ч.1 ст.617 ЦК України та ураховуючи ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Зазначала, що фактично в період з 24 лютого 2022 року до 1 травня 2022 року в неї не було можливості користуватися приміщенням, через обставини, за які користувач не відповідає. В місці розташування пансіонату проводились активні бойові дії та приміщення пансіонату використовувались військовослужбовцями в кількості біля 100 осіб, що взагалі унеможливило використання приміщення. Тобто, КВ «Пуща Водиця» ДУС, надавши дозвіл на проживання військовослужбовців, обмежив повністю можливість проживання мешканцям, оскільки це була пряма загроза для життя.

Вказує, що під час проживання військовослужбовців практично всі мешканці шукали інше місце для проживання та несли витрати, пов`язані з пошуком іншого житла. Крім того, вирішити будь-які питання стосовно дії договорів, розірвання чи надання канікул по договорам не було жодної можливості. Керівництво та працівники Комплексу відпочинку з 24 лютого 2022 року були відсутні, на зв`язок не виходили.

Звертає увагу, що проживаючі у пансіонаті також письмово зверталися до директора КВ «Пуща Водиця» ОСОБА_2 , з проханням звільнити їх від сплати за користування приміщенням в період з 24 лютого 2022 року по 1 травня 2022 року на 100%, з 1 травня 2022 року до закінчення військового стану на 50 %, але жодних реагувань з його боку не відбувалось, а тільки направлялися вимоги про виселення з приміщень, нехтуючи законами України та постановами КМУ, нараховувалися в повному обсязі незаконні платежі. Також направлялось колективне звернення до Державного управління справами, на що була надана відповідь, що КВ «Пуща-Водиця» є юридичною особою, самостійним суб`єктом господарювання і, відповідно питання, пов`язані з укладанням і виконанням договорів користування приміщеннями належать безпосередньо до його компетенції.

Зазначає, що їх родина є багатодітною родиною, і її чоловік ОСОБА_3 перебуває на захисті держави України на безоплатній основі. Але, не зважаючи на це все, директор КВ «Пуща-Водиця» ДУС, нехтуючи цим всім, висиляє сім`ю з малолітніми дітьми на вулицю, чим грубо порушує норми Конституції України.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача плату за користування приміщенням в розмірі 91 816,76 грн, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини з приводу оренди житла, відповідач не вніс своєчасно оплату за надане в оренду житлове приміщення, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором, а отже, відповідачем не було доведено наявність підстав для звільнення від оплати за користування вказаним приміщенням. Крім того, суд першої інстанції вказав, що діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, членом якої є ОСОБА_3 , визначених пунктом 2 Положення про добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів в цілому погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 1 серпня 2021 року між Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - відповідач) було укладено договір № 404-21 користування приміщенням пансіонату, відповідно до якого позивач надає відповідачу в користування приміщення № 404 пансіонату, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв. м та інше майно, яким обладнано та укомплектовано це приміщення.

Згідно з п.2.1 Договору № 404-21, ціна договору становить 75 833,65 грн, у тому числі податок на додану вартість 12 638,94 грн. Вартість користування приміщенням за один календарний місяць становить 15 166,73 грн, у тому числі податок на додану вартість 2 527,79 грн. До ціни договору, у тому числі вартості користування приміщенням за один календарний місяць, включено плату за енергоресурси та комунальні послуги (електрична енергія, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та газопостачання).

Перша плата за користування приміщенням вноситься відповідачем протягом двох днів після підписання цього договору авансовим платежем у готівковій формі через касу позивача, або в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача, зазначений у розділі 7 цього договору за перший та останній місяці терміну дії цього договору (п.2.2. договору).

Наступні платежі за користування приміщенням згідно умов цього договору вносяться відповідачем авансовими платежами щомісяця, не пізніше п`ятого числа звітного місяця (п.2.3. договору).

У разі припинення користування приміщенням (завершення, припинення або розірвання договору) протягом 5 днів звільнити і здати приміщення позивачу в належному технічному і санітарному стані (п.3.2.4 договору).

Згідно із п. 6.1 договір укладено строком до 31 грудня 2021 року, який набуває чинності з моменту його підписання сторонами та внесення відповідачем авансової плати за користування приміщенням в розмірі та порядку, що визначені п.2.2.договору.

Додатковою угодою № 1 від 1 вересня 2021 року до договору № 404-21 від 1 серпня 2021 року, укладеною між Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами (сторона - 1) та ОСОБА_1 (сторона - 2), в новій редакції викладено наступні пункти Договору № 404-21: п.1.1 - «Сторона - 1 надає стороні - 2 в користування приміщення № 404 пансіонату, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м та інше майно, яким обладнано та укомплектовано це приміщення»; п. 2.1 - «Ціна цього договору становить 78 128,65 грн, у тому числі податок на додану вартість 13 021,44 грн». Вартість користування приміщенням на один календарний місяць становить 15740,48 грн, у тому числі податок на додану вартість 2 623,41 грн. До ціни договору, у тому числі вартості користування приміщенням за один календарний місяць, включено плату за енергоресурси та комунальні послуги (електрична енергія, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та газопостачання.) Всі інші умови договору є не змінними та діють до закінчення договору.

1 січня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір користування приміщенням пансіонату № 404-22, відповідно до якого позивач надає відповідачу в користування приміщення № 404 пансіонату, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв. м та інше майно, яким обладнано та укомплектовано це приміщення.

Згідно з п. 2.1 договору № 404-22, ціна договору становить 208 008 грн, у тому числі податок на додану вартість 34 668 грн. Вартість користування приміщенням на один календарний місяць становить 17 334 грн, у тому числі податок на додану вартість 2 889 грн. До ціни договору, у тому числі вартості користування приміщенням за один календарний місяць, включено плату за енергоресурси та комунальні послуги (електрична енергія, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та газопостачання).

Перша плата за користування приміщенням вноситься відповідачем протягом двох днів після підписання цього договору авансовим платежем у готівковій формі через касу позивача, або в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача, зазначений у розділі 7 цього договору за перший та останній місяці терміну дії цього договору (п. 2.2. договору).

Наступні платежі за користування приміщенням згідно умов цього договору вносяться відповідачем авансовими платежами щомісяця, не пізніше п`ятого числа звітного місяця (п.2.3. договору).

У разі припинення користування приміщенням (завершення, припинення або розірвання договору) протягом 5 днів звільнити і здати приміщення позивачу в неалежному технічному і санітарному стані (п. 3.2.4 договору).

Згідно із п. 6.1 договір укладено строком до 31 грудня 2022 року, який набуває чинності з моменту його підписання сторонами та внесення відповідачем авансової плати за користування приміщенням в розмірі та порядку, що визначені п. 2.2.договору.

Позивач виконав свої зобов`язання за вказаними договорами, надавши відповідачу у користування приміщення пансіонату. Відповідач за вказаними договорами свої зобов`язання не виконав належним чином, оскільки допустив заборгованість.

Згідно з наданим розрахунком, складеним позивачем, заборгованість за несвоєчасне виконання договорів користування приміщенням пансіонату № 404 за період 2021-2022 роки становить 91 816,76 грн.

Отже, спір між сторонами виник з приводу стягнення плати за користування приміщенням, передбаченої договорами користування приміщення, укладеними між КВ «Пуща-Водиця» ДУС та ОСОБА_1 .

Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними правилами доказування, а саме відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у тому числі у досліджуваній категорії справ.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати доказами.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, матеріалами справи встановлено, що укладаючи договори користування приміщенням пансіонату №404, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , сторони погодили ціну договору і порядок її оплати за користування, умови припинення правовідносин між сторонами, розірвання договору, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, приміщення пансіонату №404 надавалося у користування ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідач вказує, що у неї була відсутня можливість використання приміщення у період з 24 лютого 2022 року по 1 травня 2022 року, що на її думку є підставою для звільнення її від плати за користування приміщенням на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги помилковими з урахуванням наступного.

У постанові Верховного Суду від 8 грудня 2021 року по справі №357/452/21, на яку правильно послався суд першої інстанції, викладено висновок, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що матеріали справи не містять доказів того, що з вини позивача, відповідач не міг використовувати приміщення. Не надано таких доказів і до апеляційного суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 5 липня 2019 року по справі №916/1684/18, що відповідно до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Так, у апеляційній скарзі вказано на те, що у відповідача з 24 лютого 2022 року до 1 травня 2022 року не було можливості користуватися приміщенням, оскільки на місці розташування пансіонату проводились активні бойові дії та приміщення пансіонату використовувались військовослужбовцями в кількості біля 100 осіб, що взагалі унеможливило використання приміщення.

Також в апеляційній скарзі відповідач посилається на форс-мажорні обставини та вважає, що у неї наявні підстави для звільнення від оплати за користування вказаним приміщенням.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, листом від 28 лютого 2022 року Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28 лютого 2022 року "Про ведення воєнного стану".

В той же час, у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідно до п.3.2.4 договорів, сторони погодили, що у разі припинення користування приміщенням (завершення, припинення або розірвання договору) протягом 5 днів звільнити і здати приміщення позивачу в належному технічному і санітарному стані.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 зверталась до позивача із заявою про звільнення від сплати за користування приміщенням в період з 24 лютого по 01 травня 2022 року та здійснення нарахування орендної плати у розмірі 50 відсотків з 01 травня 2022 року до закінчення військового стану.

29 червня 2022 року позивачем була надана відповідь, із якої вбачається, що позивачем обставина неможливості використання орендних приміщень внаслідок воєнного стану не визнана. Як стверджував позивач, незважаючи на введення воєнного стану Комплекс відпочинку "Пуща -Водиця" Державного управління справами не припиняє свою діяльність, забезпечується робота всіх служб відповідно до умов договору користування приміщеннями, а саме з електропостачання, водопостачання, газопостачання, теплопостачання, працюють служби з догляду і утриманню території та побутового обслуговування об`єктів, здійснюється охорона території.

Доказів у спростування належного виконання позивачем договірних умов та забезпечення умов для використання орендованих приміщень стороною відповідача до суду не було надано.

Також відповідачем не заперечується, що правовідносини між сторонами не були припинені, а договори - не були розірваними.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сам лише факт воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може користуватися приміщенням та сплачувати кошти за користування цим приміщенням. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу воєнного стану саме на можливість виконання зобов`язань за договором (зокрема як використання орендованого житлового приміщення, так і здійснення орендної оплати).

Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для повного чи часткового звільнення від оплати за користування вказаним приміщенням. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають врахуванню доводи відповідача про перебування чоловіка відповідача на захисті держави на безоплатній основі з урахуванням наступного.

Наразі є низка нормативно-правових актів, які регулюють питання гарантування забезпечення військовослужбовців пільгами, серед яких є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Стаття 12 цього закону встановлює певну кількість пільг для учасників бойових дій, зокрема 75-відсоткова знижка плати за користування житлом та 75-відсоткова знижка плати за користування комунальними послугами.

Отримання пільги на сплату комунальних послуг має відбуватись на підставі документа, який підтверджує, що заявник є учасником бойових дій. Така особа має особисто звернутися у Пенсійний фонд України із заявами: про внесення особи до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги; про призначення пільги. Відповідні заяви можна подати також через:Нову пошту; особистий кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України; застосунок Дія.

У доводах апеляційної скарги, як і у своїх поясненнях у суді першої інстанції відповідач не надавала доказів у підтвердження наявності у її чоловіка права на отримання перелічених пільг, доказів реалізації права на отримання пільг. Також не надані докази, у разі, якщо право на отримання пільг наявне у чоловіка відповідача, повідомлення позивача щодо наявності таких пільг для врахування їх під час здійснення нарахування орендної плати.

Стороною відповідача до матеріалів справи надані лише контракти: від 28 березня 2022 року, відповідного до якого її чоловік ОСОБА_3 є добровольцем добровольчого формування № 1 Вінницької міської територіальної громади «Ветеран» та від 1 травня 2022 року відповідного до якого, її чоловік ОСОБА_3 є добровольцем добровольчого формування № НОМЕР_1 Вінницької міської територіальної громади «Центр». Також до матеріалів справи надано довідку №50-Д від 22 липня 2022 року добровольчого формування № 3 Вінницької міської територіальної громади «Центр», яка була видана ОСОБА_3 про те, що зазначене добровольче формування входить до складу військової частини НОМЕР_2 , яка є складовою Сил Територіальної оборони ЗСУ.

Судом першої інстанції було надано оцінку доданим до справи доказам та проведено аналіз чинного законодавства, відповідно до якого добровольчі формування територіальних громад, членом якої є ОСОБА_3 , є військово-цивільною складовою територіальною оборони і свою діяльністю здійснюють під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Судом першої інстанції також правильно були застосовані норми права, які регулюють зобов`язальні правовідносини відповідно до яких встановлено обов`язок відповідача здійснити оплату за час використання нею орендованого житлового приміщення. Підстав для звільнення від виконання зобов`язань стороною відповідача не доведено.

Задовольняючи позов в повному обсязі та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 91 816,76 грн, суд першої інстанції правильно виходив із того, що доказів повної або часткової сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у якому повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для цієї справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367-368, 374-375, 381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба