Провадження № 2-н/127/5307/23
УХВАЛА

27 вересня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу, враховуючи наступне.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 3 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до положень ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Обов`язок батьків по утриманню малолітньої/неповнолітньої дитини і способи його виконання передбачені ст. 180, 181 СК України.

При цьому, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст. 121 СК України). Винятком з даного положення, зокрема в питанні щодо обов`язку утримання дитини, може бути підстава за фактом усиновлення, де біологічного батька дитини замінює усиновлювач (правова позиція Верховного Суду в постанові від 31.08.2022 по справі №522/5039/21).

Слід також зауважити, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться повноважним державним органом у визначеному законом порядку з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Зокрема, питання державної реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються Цивільним та Сімейним кодексами України, розділом V Кодексу про шлюб та сім`ю України, який зберігає свою чинність у частині, що не суперечить Сімейному кодексу України, до прийняття спеціального закону, Законом України «Про державну реєстрації актів цивільного стану», Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р. № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22.11.2007р. № 1154/5).

Відповідно до діючих Правил за загальним порядком органом державної реєстрації актів цивільного стану складається Актовий запис цивільного стану за конкретним фактом, з яким ознайомлюється заявник щодо унесених до нього даних, після чого на підставі цього Акту видає свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ІІІ цих Правил державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Вказаною главою Правил регламентується порядок реєстрації походження дитини в залежності від фактичних обставин сімейного стану батьків із внесенням відповідних відомостей, зокрема щодо батька дитини.

Отже, під час державної реєстрації факту народження особи за заявами батьків одночасно реєструється її походження, тобто в позасудовому порядку підтверджується факт батьківства.

Зі змісту поданої заяви слідує, що ОСОБА_1 , яка є матір`ю дитини, звертається в порядку наказного провадження із вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , як до батька дитини, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказуючи, що дитина народжена у зареєстрованому 06.08.2022 між нею та боржником шлюбі, про що надано відповідне свідоцтво про шлюб.

Натомість подана заява не містить зазначення необхідних належних та достатніх доказів в підтвердження обґрунтування таких вимог, зокрема доказів на підтвердження факту батьківства боржника відносно дитини, адже наданий в матеріали заяви Акт про народження №2022-0046.7910-28 від 29.11.2022 у формі Витягу з електронної бази даних м. Хассельт (Бельгія) від 14.03.2023 не містить відомостей про батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будь-які інші документи на підтвердження в позасудовому порядку даного факту відносно заявленого боржника відсутні.

Тобто до матеріалів заяви не додано належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин, внаслідок чого відсутня можливість встановити яким саме чином виникає/порушується майнове право дитини на її утримання та відповідно на підставі чого у боржника виник зворотній обов`язок по сплаті аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Слід також врахувати на звернення заявника з вимогами про стягнення аліментів на дитину саме в наказному провадженні, в якому, на підставі документально підтверджених доказів, встановлюється безспірність вимог, та відсутня можливість додаткової перевірки всіх обставин справи з дослідженням нових доказів, у т.ч. по доведеності факту походження дитини від боржника. Судовий наказ є особливою формою цивільного судочинства в межах якої суд позбавлений можливості додатково збирати докази та додатково з`ясовувати обставини правовідносин.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наведені положенням ЦПК України та СК України, суд дійшов висновку про необхідність відмови заявнику у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Також слід роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення до суду з такою самою заявою в порядку наказного провадження, після усунення її недоліків (ч.1 ст. 166 ЦПК України).

Керуючись п.1 ч.1 ст. 165, ч.1 ст. 166, ст. 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявникові її право на повторне звернення до суду з цією заявою в порядку наказного провадження після усунення недоліків, які слугували причиною для відмови у видачі судового наказу або ж звернення до суду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: