Єдиний унікальний номер судової справи 473/995/18
Номер провадження 22-ц/812/1045/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

25 вересня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 07 серпня 2023 року, під головуванням судді Ротар М.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що в проваджені приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа у цивільній справі №473/995/18, виданого 02 квітня 2021 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 18 грудня 2014 року в розмірі 3 292 200 грн., що в еквіваленті, згідно курсу валют станом на 29 березня 2018 року, становить 124 000 доларів США; проценти за користування позикою за період з 18 грудня 2014 року по 18 грудня 2015 року в розмірі 824 673 грн. 55 коп.; проценти, нараховані відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України, за період з 19 грудня 2015 року по 26 березня 2018 року в розмірі 2 240 499 грн. 95 коп., а всього - 6 357 373 грн. 50 коп.

19 липня 2023 року боржником ОСОБА_1 було отримано рекомендований лист від приватного виконавця, яким доведено до відома інформацію, щодо призначення у вказаному виконавчому провадженні суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені ОСОБА_3 .

Також, на адресу боржника направлено копії відповідних постанов приватного виконавця від 13 липня 2023 року, якими суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання зобов`язано надати висновки з питань оцінки ринкової вартості арештованого майна, а саме: нежитлової будівлі, складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з невід`ємними поліпшенням; нежитлового підвального приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважає, що він був позбавлений можливості узгодити вартість описаного та арештованого майна, а тому приватним виконавцем неправомірно прийнято рішення про призначення у вказаному виконавчому провадженні суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, оскільки з врахуванням ч.ч.2,3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» така виконавча дія може бути вчинена не раніше ніж через 10 днів з дня проведення опису та арешту майна боржника, а оскільки опис проведено 06 липня 2023 року, призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання 13 липня 2023 року (через 7 днів), є передчасним, а виконавчі дії проведено приватним виконавцем за межами свого виконавчого округу.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив:

визнати протиправною та скасувати постанову від 13 липня 2023 року у виконавчому проваджені про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, щодо надання висновку з питань оцінки майна - нежитлової будівлі, складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати протиправною та скасувати постанову від 13 липня 2023 року у виконавчому проваджені про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, щодо надання висновку з питань оцінки майна - нежитлової будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з невід`ємними поліпшеннями;

визнати протиправною та скасувати постанову від 13 липня 2023 року у виконавчому проваджені про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, щодо надання висновку з питань оцінки майна - нежитлового підвального приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 серпня 2023 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала міськрайонного суду мотивована тим, що постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені НОМЕР_1 від 13 липня 2023 були винесені приватним виконавцем із дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження») та боржником не наведено яким чином вчиненими діями було порушено його право на досягнення згоди із стягувачем щодо вартості майна, за умови того, що боржник не вчинив жодних дій, направлених на досягнення відповідної згоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу міськрайонного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця або приватного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічні положення закріплені у ст.447 ЦПК України, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2023 року та постановою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 18 грудня 2014 року в розмірі 3 292 200 грн., що в еквіваленті, згідно курсу валют станом на 29 березня 2018 року, становить 124 000 доларів США; проценти за користування позикою за період з 18 грудня 2014 року по 18 грудня 2015 року в розмірі 824 673 грн. 55 коп.; проценти, нараховані відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 19 грудня 2015 року по 26 березня 2018 року в розмірі 2 240 499 грн. 95 коп., а всього - 6 357 373 грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 5 772 грн. 31 коп.

02 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (том 4 а.с.210 зворот, 218), які були надіслані сторонам виконавчого провадження, в тому числі боржнику ОСОБА_1 на адресу зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_3 .

Постановою від 25 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. об`єднано виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в зведене виконавче провадження НОМЕР_3 (том 4 а.с.245 зворот).

В подальшому боржником ОСОБА_1 було змінено місце реєстрації на адресу: АДРЕСА_4 , про що 21 червня 2023 року приватним виконавцем виконавчого окргу Одеської області Шевченко Т.С. було винесено постанову про зміну (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження щодо реєстраційних даних та змінено адресу боржника у виконавчому провадженні (том 5 а.с.137 зворот).

06 липня 2023 рок приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. було винесено постанови про опис та арешт майна боржника, а саме:

нежитлової будівлі, складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

нежитлової будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з невід`ємними поліпшенням;

нежитлового підвального приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватним виконавцем у вищевказаних постановах роз`яснено сторонам виконавчого провадження їх права та обов`язки, згідно з вимогами ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця.

12 липня 2023 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від стягувача ОСОБА_2 надійшли заяви про відсутність згоди стягувача та боржника щодо вартості описаного майна.

Постановами від 13 липня 2023 року приватним виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені з метою визначення ринкової вартості вищевказаного арештованого нерухомого майна боржника (том 4 а.с.163,165,167).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Правила, за якими має здійснюватися визначення вартості майна боржника та його оцінка, встановлені ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Частини 1 та 2 цієї статті передбачають, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Згідно із ч.ч.3,4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Аналогічні положення викладені у п.п.18,19 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), відповідно до яких визначення вартості, оцінка майна боржника здійснюються в порядку, встановленому ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі якщо сторони виконавчого провадження або їх представники, а також заставодержатель у десятиденний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна, про що складає відповідний акт.

Самостійне визначення вартості майна боржника виконавцем проводиться за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, з урахуванням фактичного стану майна, у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту проведення опису й арешту майна. Для визначення вартості майна виконавець використовує власні знання, дані засобів масової інформації, повідомлення сторін виконавчого провадження та інших осіб, яких виконавець у разі необхідності може залучити до проведення визначення вартості майна. А у випадках, передбачених абз.2 ч.3 ст.57 зазначеного вище Закону України, виконавець для оцінки майна залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Аналіз ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що для завдань виконавчого провадження вартість майна боржника може бути визначена двома шляхами: 1) за згодою сторін (та заставодержателя), про досягнення якої вони мають повідомити виконавця у встановленому порядку; 2) у разі недосягнення такої згоди виконавець самостійно визначає вартість майна за ринковими цінами, які діють на день визначення; 3) залучення для оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року по справі №303/6366/17 (провадження №61-17559св19) вказано, що: «порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права».

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з системно-логічного аналізу вищевказаних обставин справи встановлено, що дійсно постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., якими було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені з метою визначення ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, винесені до закінчення встановленого законодавством 10-деного строку для досягнення згоди між стягувачем та боржником щодо вартості арештованого майна.

Разом з тим, враховуючи, що боржником не надано до суду доказів досягнення такої згоди упродовж 10 днів з дня винесення постанов про арешт майна, а тому не обґрунтовано яким чином такі дії приватного виконавця обмежили реалізацію його прав, то колегія суддів вважає, що міськрайонний суд дійшов правильно висновку про відмову у задоволені скарги, у зв`язку із відсутністю порушеного права боржника.

Щодо недотримання приватним виконавцем вимог ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо місця виконання судового рішення, оскільки приватний виконавець належним чином не пересвідчився про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, то слід зазначити наступе.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

На час відкриття виконавчого провадження (02 квітня 2021 року) з 13 червня 2019 року боржник був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що є територією виконавчого округу Одеської області (протилежного не встановлено та суду не було надано).

Частиною першою ст.131 ЦПК України встановлено обов`язок учасника судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Скаржником не надано доказів щодо виконання ним свого обов`язку стосовно повідомлення про зміну місця його проживання.

Даний виконавчий лист був спрямований до виконання приватному виконавцю раніше, ніж боржник змінив адресу місця реєстрації, а тому дії державного виконавця відповідають встановленим законом вимоги.

До того, постанова про відкриття виконавчого провадження не є предметом оскарження у даній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені з метою визначення ринкової вартості вищевказаного арештованого нерухомого майна боржника.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду міста Миколаєва від 07 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 28 вересня 2023 року