Провадження №2/523/4292/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"19" вересня 2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду №16, у місті Одесі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем 02.11.1972 року був зареєстрований шлюбі, від шлюбу мали двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24.04.1992 року шлюб між сторонами було розірвано, однак відповідач продовжував проживати разом з позивачкою та їх спільними дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . З 2004 року відповідач став проживати у відокремленій частині будинку, яку позивачка виділила для старшого сина. У 2019 році помер старший син ОСОБА_3 , а у 2020 році молодший ОСОБА_4 . Відповідач систематично зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали та бійки, застосовує до позивачки психологічне та фізичне насильство, про що позивачка неодноразово зверталась в правоохоронні органи з відповідними заявами. Крім того з 2002 року позивачка набула права спільної часткової власності на 41/100 майна за адресою: АДРЕСА_2 , який у 2003 році був перейменований в АДРЕСА_1 . У 2008 році на підставі договору про поділ майна позивачка набула права власності на житловий будинок, котельню, гараж, мостіння, теплицю, огорожу на ділянці 580 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час позивачка є єдиною особою, яка є власницею та зареєстрована за зазначено адресою. Виходячи з вищевикладеного позивачка звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с.59).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с.52,53), причини неявки не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, відзив на позов не подавав.

Рішення ухвалено за відсутності учасників справи

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 02 листопада 1972 року про що було складено відповідний актовий запис №3376 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області (а.с.8).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 .

24 квітня 1992 року рішенням Ленінського районного (міського) народного суду м.Одеси у справі №2-282 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9).

02 серпня 2002 року ОСОБА_1 набула права спільної часткової власності на 41/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий №4466.

16 липня 2003 року розпорядженням Суворовської районної адміністрації №868 від 16.07.2003 року на виконання рішення виконкому Одеської міської ради від 22.03.2001 №205 «Про найменування провулку без назви, який розташований у АДРЕСА_2 була перейменована на АДРЕСА_1 (а.с.26)

22 січня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір про поділ майна, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. зареєстрованого за №132 відповідно до якого спільна часткова власність на майно припинена та ОСОБА_6 набула приватної власності на житловий будинок, житловою площею 57,9 кв.м., загальною площею 126,2 кв.м., та котельню, гараж, мостіння, теплицю, огорожу на земельній ділянці 580 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

В квітні 2019 року помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , про що 26.07.2020 року складено відповідний запис №7316 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.11).

Відповідно до довідки №С1-66301-ф/л від 18.04.2023 року ОСОБА_1 є власником будинку та єдиною хто зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).

ОСОБА_2 вчиняє по відношенню до ОСОБА_1 домашнє насильство, що підтверджується талонами-повідомленнями про звернення позивача із заявами до Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ м.Одеси, на підставі яких відповідач притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.14,15,17).

ОСОБА_2 страждає психічним розслідом в наслідок вживання алкоголю і перебуває під наглядом психіатра з діагнозом F079, що підтверджується довідкою від 18.09.2023 року КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР (а.с.56) та виписним епікризом з медичної картки стаціонарного хворого №678 виданого КНП «Одеська обласна лікарня №2» Одеської обласної ради» (а.с.58).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст.321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно приписів ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

В силу ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення .

Згідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в судовому порядку.

Власник житла має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, про що йдеться в постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц.

Відповідно до ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду в постанові від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17;

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення є пропорційними переслідуваній меті та підлягають задоволенню, з огляду на те, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, право власності на спірний будинок позивачка набула уже після розірвання шлюбу з відповідачем та ОСОБА_2 страждає психічним розладом внаслідок вживання алкоголю, що унеможливлює спільне проживання сторін.

Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави 1073, 00 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 95, 141, 263-265, 280 - 282, 354, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), з житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі - 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Судове рішення складено 26.09.2023 року.

Суддя: