РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023

Справа № 522/11863/22

Провадження № 2/522/533/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.

представник позивача ОСОБА_1

розглянув у загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_2

до Одеської міської ради

третя особа ОСОБА_3

про тлумачення заповіту.

ВСТАНОВИВ:

1.08.09.2022 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4 .

2.Позивач просить суд:

- розтлумачити заповіт ОСОБА_5 від 11.04.2001, посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гуряновою Л.Г., наступним чином: майно, яке входить до складу спадщини - належне ОСОБА_5 , а саме квартира АДРЕСА_1 , заповідається - ОСОБА_2 .

3.23.09.2022 відкрито загальне позовне провадження.

4.13.06.2023 закрито підготовче провадження.

5.Відповідач належним чином повідомлений. Відзив на позовну заяву не подавав.

6.Третя особа повідомлена. Пояснень на позов не подавав.

7. ОСОБА_2 звернення до суду з цим позовом мотивує тим, що ОСОБА_5 є її матір`ю, а ОСОБА_4 є рідним братом. Мати померла в 2022 році. Спадкоємцями майна померлої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Інших спадкоємців немає. За життя мати склала заповіт, яким заповіла доньці належну їй частину квартири АДРЕСА_1 . Також в 2019 році за життя матері син ОСОБА_3 подарував матері 1/3 частку квартири.

Позивач вважає, що за життя матері їй належало 2/3 частки квартири, які вона заповіла, а оскільки згодом син подарував їй свою 1/3 частку квартири, то на день смерті ОСОБА_5 квартира належала в цілому.

ОСОБА_2 звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом. За її заявою заведено спадкову справу. Проте державна нотаріальна контора роз`яснила ОСОБА_2 про необхідність звернутися до суду за тлумаченням заповіту, оскільки в документах, які були надані спадкоємицею для оформлення спадщини за заповітом до майна ОСОБА_5 є розбіжності, а саме: у заповіті вказано «належну мені частину квартири АДРЕСА_1 заповідаю ОСОБА_6 », а з документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, вбачається, що на момент смерті їй належала квартира повністю.

Позивач вважає, що фактично об`єктом спадкування після смерті матері є вся квартира, отже за своїм змістом заповіт матері був спрямований на те, щоб заповісти доньці всю квартиру, так як брат подарував матері належну йому частку в квартирі.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

8.11.04.2001 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом (реєстр. 1-1572), яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження наступного змісту:

-«належну мені частину квартири АДРЕСА_1 заповідаю ОСОБА_6 ;

-«усе інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право заповідаю, в рівних частинах кожному ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ».

9.Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 10.07.2019 ОСОБА_5 на праві приватної власності належало 2/3 частки спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності - декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 29.05.2019.

10.На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 11.07.2019 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 належну йому 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

11.11.07.2019 зареєстровано права приватної власності ОСОБА_5 на 1/3 частки спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , підстава - договір дарування від 11.07.2019.

12. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.02.2022).

13.16.08.2022 ОСОБА_2 звернулась до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 за заповітом.

14.В заяві зазначено, що іншим спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_3 .

15.16.08.2022 державний нотаріус листом №2641/02-14 роз`яснив необхідність звернення до суду, оскільки в документах, наданих для оформлення спадщини є розбіжності, а саме:

-у заповіті, посвідченому державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори 11.04.2001 за реєстровим № 1-1572, вказано «належну мені частину квартири АДРЕСА_1 заповідаю ОСОБА_6 »;

-з документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_1 ;

-в паспорті заявниці вказано прізвище - « ОСОБА_7 ».

16.Також нотаріус зазначив, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 необхідно надати рішення суду про тлумачення заповіту.

17.Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2022 у справі № 947/20969/22 встановлено факт, що заповіт, складений 11.04.2001 ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №1-1572, на ім`я, зокрема, « ОСОБА_6 » дійсно належить, зокрема, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновки суду.

18.Предметом спору є зміст заповіту, яким заповідається частина майна заповідача, хоча на момент смерті померлій особі вже належало це майно в цілому. Підставами позову є те, фактично об`єктом спадкування після смерті матері є вся квартира, а заповіт за своїм був спрямований на те, щоб заповісти доньці всю квартиру, так як брат подарував матері належну йому частку в квартирі.

19.Таким чином, перед судом постало питання чи призвели заповіт та документи, що підтверджують право власності померлої на спадкове майно (квартира) до розбіжностей, що обумовило для нотаріуса неможливість без тлумачення заповіту видати спадкоємцю за заповітом свідоцтво про право на спадщину.

20.Перевіривши матеріали справи, доводи сторони, суд вважає, що підстав для тлумачення заповіту немає з огляду на наступне.

21.Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

22.Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

23.Ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

24.Як вбачається з матеріалів спадкової справи №756/2022 до майна померлої ОСОБА_5 , заведеної за заявою ОСОБА_2 (донька померлої), спадкування відбувається за заповітом, оскільки померла залишила заповіт на її ім`я та ім`я сина ОСОБА_3 , який також є спадкоємцем.

25.В спадковій справі заява ОСОБА_3 про вступ у спадщину відсутня.

26.Водночас на день смерті заповідача їй вже належало право власності на квартиру в цілому.

27.Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

28.Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

29.Ст. 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

30.У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

31.Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

32.На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

33.При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

34.Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

35.Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі.

36.Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

37.Системний аналіз ст. 213, 1256 ЦК України дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

38.11.04.2001 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом (реєстр. 1-1572), яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження наступного змісту:

-належну мені частину квартири АДРЕСА_1 заповідаю ОСОБА_6 ;

-«усе інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право заповідаю, в рівних частинах кожному ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

39.Отже, в даному разі спадкування за законом немає, оскільки воля померлої ОСОБА_5 охоплюється зазначеним заповітом повністю щодо усього належного їй на день смерті майна. У зв`язку з цим, спадкову справу заведено щодо видачі свідоцтва про право за заповітом.

40.Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 10.07.2019 ОСОБА_5 на праві приватної власності належало 2/3 частки спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності - декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 29.05.2019.

41.Тобто, на час вчинення заповіту ОСОБА_5 належало лише 2/3 частки спільної часткової власності на квартиру.

АДРЕСА_2 .Дійсно ще за життя матері її син ОСОБА_3 подарував на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 11.07.2019 ОСОБА_5 належну йому 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

43.11.07.2019 зареєстровано права приватної власності ОСОБА_5 на 1/3 частки спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , підстава - договір дарування від 11.07.2019.

44.Тобто, станом на час смерті ОСОБА_5 їй належала 2/3 + 1/3 частки, тобто 1/1 квартири.

45.Проте зміст заповіту є таким, який треба розуміти розпорядження заповідача на перехід права власності до ОСОБА_2 лише на частину квартири АДРЕСА_3 (2/3 частки), а все інше майно, зокрема і те, яке буде належати на день смерті (1/3 частки квартири) ОСОБА_5 заповіла і ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 в рівних частинах кожному.

46.Незважаючи на те, що син подарував належному йому частину квартири (1/3) матері, не означає, що він після смерті матері не має права на спадкування за заповітом від 11.04.2001 в рівних частинах з ОСОБА_2 на іншу частини квартири (фактично на ту саму половину (1/6) від 1/3 частини, подарованих ним матері).

47.Отже, текст заповіту викладений чіткою і зрозумілою мовою, у ньому немає подвійного змісту та однозначно вбачається воля заповідача передати ОСОБА_2 лише частину квартири АДРЕСА_1 , а все інше майно спадкодавця, яке буде їй належати на день смерті, має бути поділене в рівних частинах між дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

48.Відтак суд не погоджується з доводами позивача, що текст заповіту слід тлумачити так, що майно, яке входить до складу спадщини, належне ОСОБА_5 , а саме квартира АДРЕСА_1 , заповідається ОСОБА_2 .

49.Обраний позивачем спосіб захисту права, а саме встановлення, що квартира, яка входить до складу спадщини заповідається лише ОСОБА_2 вочевидь не співпадає з тими правами, які вона намагається захистити. У такий спосіб заявник фактично наполягає на виході за межі тлумачення змісту правочину та визнання лише за нею права на спадкування та права власності на належне спадкодавцю майно.

50.Підсумовуючи суд зазначає, що підстав для тлумачення заповіту в запропонований спосіб нема, як і немає підстав для відмови спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

51.Тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.09.2023.

Суддя Ярема Х.С.