Номер провадження: 22-ц/813/5255/23
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2023 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У жовтні 2022 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_1 який мотивовано тим, що сторони з 07 лютого 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має трьох дітей, двоє з яких на час подання позову є малолітніми, зокрема, донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо.

Посилаючись на вказані вище обставини позивачка просила розірвати між нею та відповідачем шлюб, укладений 07 лютого 2003 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 55, серія НОМЕР_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

За доводами апеляційної скарги, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки скаржник вважає, що можливе збереження укладеного між ним та позивачкою шлюбу, у разі надання судом строку шість місяців для примирення сторін.

В якості доводів скарги відповідач також зазначає, що бажав висловити суду свою позицію з приводу підстав заявленого ОСОБА_2 позову, проте не мав такої змоги оскільки не був обізнаний про розгляд судом цієї справи, ухвалу суду про відкриття провадження по цій справі не отримував, що унеможливило подання ним заперечень проти позову, і відповідних доказів на підтвердження певних обставин,що мають значення для справи, про дату, час і місце розгляду справи судом не повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, і з приводу подання якої сторонньою особою від його імені звертався до правоохоронного органу з відповідною заявою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є її усвідомленим остаточним рішенням, яке змінювати вона не бажає, вказує, що на цей час вона перебуває у фактичних шлюбних стосунках із іншим чоловіком, у той час як і відповідач проживає у м. Херсон з іншою жінкою. Щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції зауважує, що у ОСОБА_1 є додаток Дія та вільних доступ до мережі Інтернет, і, зокрема, до Сайту судової влади. Просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явились, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає вказаним нормам, з огляду на таке.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення вказаного вище позову, суд виходив з того, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки ОСОБА_2 з огляду на її небажання продовжувати шлюбні відносини, які на час подання цього позову припинені між сторонами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження по справі відповідач у встановленому законом порядку не отримував, також матеріали справи не містять відомостей щодо повідомлення останнього про дату та місце розгляду справи призначеного судом на 31 січня 2023 року, тому апеляційний суд вважає, що посилання суду першої інстанції у тексті оскаржуваного рішення про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд цієї справи є передчасними та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Вказані обставини, відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про розгляд справи, і ця обставина підтверджується матеріалами справи.

Отже оскаржуване рішення з вказаних вище підстав підлягає обов`язковому скасуванню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, апеляційний суд виходить з такого.

Судом встановлено, що з 07 лютого 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей, двоє з яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітніми.

На час вирішення судом цієї справи сторони проживають окремо, діти мешкають разом з позивачкою.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_2 зазначила, що в неї з відповідачем несумісність характерів та відсутнє взаєморозуміння, у зв`язку з чим, між сторонами виникали постійні сварки з приводу протилежних поглядів на сімейне, спільне життя, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Між сторонами припинені фактичні шлюбні стосунки. На примирення позивачка не згодна, оскільки вважає, що відновлення їхньої з відповідачем родини є неможливим, а шлюб існує сугубо формально.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини 3 статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що збереження укладеного між ним та позивачкою шлюбу було б можливим у разі надання судом строку для примирення та зауважує про таке.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад цивільного судочинства.

Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначена можливість суду у справі про розірвання шлюбу суд зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Водночас, у пункті 4 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Системний аналіз ст. 51 Конституції України, ст. 111, 112 СК України, ст.2, 240, п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

Ураховуючи усі встановлені судом обставини по справі, стійке небажання позивачки на примирення з відповідачем, що вона вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для надання сторонам строку на примирення та зупинення розгляду цієї справи.

Отже висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 є вірним.

Водночас апеляційний суд зауважує, що закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Як встановлено судом і не заперечується скаржником, на час подання до суду цього позову та вирішення судом справи сторони проживають окремо, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що деокупація м. Херсону 11 листопада 2022 року дає змогу налагодити сімейні відносини з позивачкою. Разом з цим, як зазначила позивачка у відзиві на апеляційну скаргу, через продовження обстрілів лівого берегу р. Дніпро у м. Херсон, вона із дітьми до міста повертатися наміру не має, відповідач в свою чергу попри можливість виїхати з деокупованого міста жодного разу не навідав позивачку та їхніх дітей.

Тож, зупинення провадження у справі з метою надання сторонам строку на примирення, апеляційний суд вважає не створить реальної можливості для примирення сторін, у тому числі з урахуванням позиції позивачки викладеної як у позові так і у відзиві на апеляційну скаргу щодо її категоричного небажання збереження сім`ї з відповідачем та шлюбних стосунків, у зв`язку з чим наполягає на розірванні між ними шлюбу.

Наведене свідчить про стійку і незмінну позицію позивачки щодо необхідності розірвання між нею та відповідачем шлюбу, який позивачка вважає існує формально.

Вказане узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 року № 127/16963/22.

Тож, зупинення провадження у цій справі з урахуванням позиції позивачки суперечитиме співмірності та дієвості такого заходу для примирення подружжя з урахуванням встановлених у справі обставин у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справ.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивачка серед іншого зазначила, що будь-які шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, і на цей час вона, як і відповідач в свою чергу перебувають у фактичних шлюбних стосунках із іншими особами.

Посилання ж скаржника в якості доводів апеляційної скарги про те, що конфлікти між ним та позивачкою зумовлені військовим станом та їх окремим проживанням, апеляційний суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні відповідачем взаємин між ним та позивачкою та такі, що не спростовують правильних висновків суду про доведеність позивачкою підстав позову.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз/сім`ю/шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Отже з урахуванням вказаної вище позиції позивачки, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Підсумовуючи наведене та враховуючи усі встановлені у справі обставини, конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), право особи припинити шлюбні відносини та недопущення примушування до збереження шлюбних відносин (ч.1 ст.24, ч.3, ч.4 ст.56 СК України), оскільки сторони однією сім`єю не проживають, і позивачка не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем, подальше сумісне проживання сторін і збереження їхнього шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивачки, тому апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ураховуючи наведене, і оскільки доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи знайшли своє підтвердження, водночас інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_2 , колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 лютого 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 55, серія НОМЕР_1 , розірвати.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 28 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова