Справа № 149/1388/23
Провадження №2/149/417/23
Номер рядка звіту 19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.09.2023 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Костюка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Костюка Сергія Миколайовича до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1 гектара, кадастровий номер :00:005:0668, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,0094 гектара, кадастровий номер :00:005:0731, цільове призначення для садівництва, яка розташована в АДРЕСА_1 , укладений 07.10.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказані земельні ділянки. З матеріалів позовної заяви встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу квартири від 06.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького нотаріального округу Вінницької області Милещенко О.Л., ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , та належала Відповідачці на праві особистої приватної власності. 07.10.2022 року між Відповідачкою та Позивачем було укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого Продавець - ОСОБА_2 продала, а Покупець - ОСОБА_1 купив земельну ділянку загальною площею 0,1 гектара, кадастровий номер :00:005:0668 та земельну ділянку загальною площею 0,0094 гектара, кадастровий номер :00:005:0731. Відповідно до розписки від 07.10.2022 року Відповідачка отримала від Позивача кошти в сумі 123 170 грн., а Позивач прийняв від Відповідачки відповідні земельні ділянки. Відповідно до п. 6.3 договору Відповідачка взяла на себе зобов?язання в строк до 17 жовтня 2022 року договір купівлі - продажу земельних ділянок від 07.10.2022 року посвідчити нотаріально. В той же час Відповідачка, попри письмові нагадування Позивача, свого обов?язку щодо оформлення в нотаріальній формі договору купивлі-продажу не виконала і до цього часу такий договір укладено не було. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо предмету договору купівлі-продажу, а саме зазначених земельних ділянок. Придбана Позивачем квартира розміщена на земельній ділянці щодо якої нотаріусом відмовлено в посвідчені договору-купівлі продажу та запропоновано вирішити дане питання в судовому порядку.

Враховуючи викладене, представник позивача просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.05.2023 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання та надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 21.06.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач просить позовні вимоги задоволити. Вказує, що в день посвідчення договору купівлі-продажу квартири не мав можливості посвідчити купівлю земельних ділянок через матеріальний стан. Вподальшому, відповідачка відмовлялась приїжджати до Хмільника посвідчувати договір та на зв"язок припинила виходити. Він звернувся до нотаріуса законсультацією, але йому було повідомлено, що купівля землі під квартирою неможлива, оскільки це власність всіх співвласників квартир. Однак, земельні ділянки належали відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить задоволити, вказуючи про небажання відповідачки приїхати до Хмільника для посвідчення в нотаріуса договору купівлі-продажу землі.

Відповідачка в судове засідання не з"явилась, причини не відомі, клопотань та відзиву на позов не надходило. На підготовче судове засідання нею подано заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає.

Суд, заслухавши присутніх учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності приходить до наступного.

У відповідності до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06.10.2022 Продавець - ОСОБА_2 продала, а Покупець - ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 10-12)

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 перейшли у спадщину земельні ділянки площею 0,1 га та 0,0094 га( коп. а.с. 15-16)

Відповідно до письмового договору купівлі-продажу від 07.10.2022 року Продавець - ОСОБА_2 продала, а Покупець - ОСОБА_1 купив земельну ділянку загальною площею 0,1 гектара, кадастровий номер :00:005:0668 та земельну ділянку загальною площею 0,0094 гектара, кадастровий номер :00:005:0731( копія а.с 8-10, 13)

Згідно розписки від 07.10.2022 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 123 170 грн. за земельні ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 ( копія а.с. 14)

18.10.2022 року та 27.10.2022 року позивач листами повідомляв ОСОБА_2 про необхідність з"явитись до нотаріальної контори для посвідчення договору купівлі-продажу землі від 07.10.2022 року( коп а.с. 17-20)

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :00:005:0668 складає 112 920 грн.( а.с.21-37)

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0094 га, кадастровий номер :00:005:0731 складає 10 250 грн.(а.с38-55)

Згідно довідки управління містобудування та архітектури від 18.01.2023 № 12-24/26 квартира АДРЕСА_2 , яка знаходиться в 4-х квартирному житловому будинку розміщена на земельній ділянці площею 0,1 га кадастровий номер :00:005:0668 ( а.с. 56)

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Хмільницького нотаріального округу Милещенко О.Л., договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розміщена квартира, не можливо посвідчити ( а.с. 57).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Таким чином, позивач вважає, що сторони виконали умови договору купівлі-продажу, однак колишній власник земельних ділянок ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тому єдиним шляхом вирішення спору та захисту прав покупця є звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року, справа № 665/2266/16-ц, провадження № 61-29416св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18.

Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суду не доведено будь-якими доказами обставин ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Жодних об`єктивних перешкод для нотаріального посвідчення договору (стан здоров`я, виїзд за кордон на постійне місце проживання, втрати будь-якого зв`язку позивача з відповідачем чи інше) судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивачем не доведено в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

Натомість визнання відповідачем позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості посвідчити його нотаріально.

Відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги , що свідчить про відсутність спору про право.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81,258,264,265,273,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення до Вінницького апеляційного суду.

Дата складення повного тексту рішення - 22.09.2023

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марина РОБАК