КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8113/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Правекс Банк» - адвоката Крикун-Труша Артема Вікторовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Правекс Банк» про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк», банк), у якому з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позову від 28 травня 2020 року, просив стягнути з АТ «Правекс Банк» на свою користь 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс Банк»), найменування в подальшому змінене на АТ «Правекс Банк», був укладений договір № 29 майнового найму індивідуального сейфа, згідно з пунктом 1.1 якого банк надав ОСОБА_1 в майновий найм індивідуальний сейф під №3301 розміром 240x303x450 мм на строк з 24.02.2015 року по 23.08.2015 року.

Позивач вказував, що 03.08.2015 року між ним та ПАТ КБ «Правекс Банк» був укладений договір комплексного обслуговування фізичної особи №100162738, відповідно до пункту 1.2 якого банк за анкетою - заявою клієнта, що є невід`ємною частиною цього договору, зобов`язався надати клієнтові наведені у Правилах (договірних умовах) надання послуг. Згідно з пунктом 7.11 Правил (договірних умов) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк», затверджених рішенням Голови Правління ПАТ КБ «Правекс Банк» від 11 березня 2016 року №44, банк надає своїм клієнтам послугу майнового найму індивідуального сейфа з багаторівневим механічним захистом для збереження в ньому майна за плату.

Зазначав, що 03.08.2015 року ОСОБА_1 та банк підписали анкету-заяву № 47 майнового найму індивідуального сейфа, згідно якої сторони продовжили строк майнового найму індивідуального сейфа до 03.08.2016 року, а 01.08.2016 року - підписали анкету-заяву № 85 майнового найму індивідуального сейфа, відповідно до якої продовжено строк майнового найму індивідуального сейфа до 31.07.2017 року.

Позивач вказував, що у 2015 році він поклав в індивідуальний сейф № НОМЕР_1 власні грошові кошти, а саме: 1 780 000 доларів США, 1 230 000 євро та 230 000 швейцарських франків, а також документи (оригінал договору оренди індивідуального сейфа, медичну страховку та анкету-заяву майнового найму індивідуального сейфа, медичну страховку).

Протягом 2015-2016 років із індивідуального сейфу позивач забрав частину коштів у розмірі 230 000 євро, а тому у період з серпня 2015 року по 05.12.2016 року в індивідуальному сейфі зберігалися грошові кошти у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків.

Зазначав, що 14.11.2016 року під час перевірки вмісту сейфа він виявив, що всі грошові кошти та документи були на місці, проте 05.12.2016 року під час перевірки вмісту сейфа він виявив, що грошові кошти та документи зникли. У зв`язку з цим, він відразу повідомив працівників банку і поліцію про факт викрадення грошових коштів та документів із сейфу та на підставі його заяви було відкрито кримінальне провадження № 0008425 від 05 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Вважав, що крадіжка грошових коштів і документів із сейфа сталася внаслідок порушення банком своїх зобов`язань за умовами договору, а також порушень банком та його працівниками вимог законодавства щодо організації приміщення сховища, ідентифікації клієнтів та забезпечення належного доступу до сховища, а тому банк зобов`язаний відшкодувати завдані йому збитки, оскільки між ним і банком виникли правовідносини за якими останній зобов`язався забезпечити цілісність сейфа. Зазначав, що відповідно до існуючих між сторонами договірних правовідносин та вимог чинного законодавства банк був зобов`язаний забезпечити цілісність сейфа і порушення цього зобов`язання має наслідком настання цивільно-правової відповідальності.

Вказував, що Правила з організації приміщень банків в Україні, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 лютого 2016 року №63 (далі - Правила №63), встановлюють вимоги щодо обладнання охоронними сигналізаціями сховищ та сейфів з індивідуальними сейфами. Проте ні сховище банку, ні шафа з індивідуальними сейфами не були обладнані сигналізацією, що підтверджується висновком банку за матеріалами службового розслідування №07-02/146 К1 від 13.12.2016 року, яким встановлено недотримання законодавчих вимог щодо захисту цілісності індивідуальних сейфів та сховищ, що свідчить про порушення банком своїх зобов`язань за договором про забезпечення цілісності сейфа.

Зазначав, що незважаючи на вимоги пункту 73 Правил №63 приміщення, де розташовуються індивідуальні сейфи, не було обладнане кабіною клієнта, клієнти під час роботи із індивідуальним сейфом залишалися сам-на-сам у приміщенні з іншими індивідуальними сейфами, чим були створені умови для доступу до індивідуальних сейфів, орендованих іншими клієнтами.

Вказував, що відповідно до вимог законодавства сховище банку мало бути обладнане відеоспостереженням, що забезпечило б нагляд за схоронністю індивідуальних сейфів, та окремими кабінами клієнтів, що забезпечило б збереження в таємниці того, що клієнт зберігає в індивідуальному сейфі та унеможливлювало би доступ клієнтів до чужих сейфів. Проте у сховищі банку не було дотримано жодної із цих вимог, адже не було ні відеоспостереження, ні окремих кабінок, чим було порушено зобов`язання щодо забезпечення цілісності сейфа і створено умови для здійснення крадіжки грошових коштів позивача. Вказував, що працівники банку порушили вимоги щодо ідентифікації клієнта і допустили до сховища особу за недійсним паспортом.

Зазначав, що відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 (далі - Положення №417), Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ ), а також Правил майнового найму індивідуальних сейфів ПАТ «Правекс Банк», відповідач, надаючи доступ до індивідуального сейфа, зобов`язаний був встановити особу, яка звертається до банку (здійснити ідентифікацію та верифікацію клієнта), на підставі дійсного паспорта громадянина України.

17.11.2016 року між особою, яка представилася ОСОБА_2 , та банком було укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи № 100230219 та було підписано анкету-заяву № 91 майнового найму індивідуального сейфа, за якою останньому надано індивідуальний сейф № 3292 на строк до 29 травня 2017 року. Вказана особа, яка представилася ОСОБА_2 , відвідувала сховище 4 рази та останній раз відвідувала сховище 01.12.2016 року, після чого у відділенні банку не з`являлась. Позивач зазначав, що досудовим розслідуванням встановлено, що особа, яка представилася ОСОБА_2 , використала втрачений паспорт ОСОБА_2 для найму індивідуального сейфа та доступу до приміщень сховища банку. Вказував, що дана особа пред`явила працівникам банку підроблений паспорт для ідентифікації. Проте працівники банку, у порушення вимог законодавства, Правил майнового найму індивідуальних сейфів та своїх посадових інструкцій не здійснили належної ідентифікації клієнта та уклали з особою договір на підставі підробленого паспорта, внаслідок чого, на думку позивача, особа, яка представилася ОСОБА_2 , на підставі підробленого паспорта отримала доступ до сховища та індивідуальних сейфів клієнтів банку та скоїла крадіжку належних йому грошових коштів.

Вказував, що за результатами проведеної у кримінальному провадженні № 0008425 судової трасологічної експертизи замка сейфа від 29 березня 2017 року № 1.2-1363/16 встановлено, що на сувальдах та внутрішніх поверхнях прирізного замка, вилученого 06 березня 2016 року в ході огляду місця події - приміщення депозитарію ПАТ КБ «Правекс Банк» по АДРЕСА_1 , виявлено сліди дії стороннього предмету. Прирізний замок міг бути відчинений за допомогою твердих предметів з відповідними габаритними характеристиками робочих частин (наближеними до штатних ключів), достатніми для введення їх в ключову шпарину замка, подолання секретності останнього та переміщення основного ригеля. На думку позивача, наведені обставини свідчать про те, що замок індивідуального сейфа був зламаний. Тому вважав, що банк не виконав покладених на нього обов`язків щодо забезпечення цілісності сейфа, не дотримався законодавчих вимог щодо безпеки сховища та індивідуальних сейфів, допустив до сховища особу за недійсним паспортом, що призвело до крадіжки грошових коштів позивача, у зв`язку з чим банк зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані збитки.

Також зазначав, що даними протоколу огляду від 26.11.2019 року та протоколу проведення слідчого експерименту від 29.11.2019 року підтверджується факт того, що належні йому грошові кошти у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків могли поміститися та зберігатися у індивідуальному сейфі розміром 240x303x450 мм. Факт знаходження вказаних коштів у індивідуальному сейфі підтверджується протоколами допиту потерпілого у кримінальному провадженні № 0008425 від 05.12.2016 року та від 06.12.2016 року. Крім того, зазначав, що 31.10.2019 року за результатами проведення психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа) у кримінальному провадженні № 0008425 від 05 грудня 2016 року було складено висновок експерта № 03110/031, яким встановлено, що в ході експертизи у ОСОБА_1 виявилися психофізіологічні реакції на запитання, які свідчать про те, що він у 2015 році помістив у індивідуальний сейф ПАТ КБ «Правекс Банк» грошові кошти у сумі 1 780 000 доларів США номіналом по 100 доларів, складені у пачки по 10 000, 1 230 000 євро номіналом по 500 євро, складені у пачки по 50 000, 230 000 швейцарських франків номіналом по 1000 та 200 франків. Водночас, у ході експертизи не виявлялися психофізіологічні реакції на запитання, які свідчать про те, що він у період серпня 2015 року по 05 грудня 2016 року забирав самостійно або у змові з ким-небудь із індивідуального сейфу ПАТ КБ «Правекс Банк» ці грошові кошти.

Позивач вважав, що його порушені права підлягають захисту шляхом відшкодування банком збитків у розмірі викрадених коштів, оскільки порушення банком умов договору та вимог законодавства (недотримання вимог щодо обладнання сховища та сейфів захисними механізмами, порушення правил ідентифікації особи) призвело до крадіжки із індивідуального сейфу належних йому грошових коштів.

З наведених підстав позивач ОСОБА_1 просив його позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Правекс Банк» на користь ОСОБА_1 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Правекс Банк» - адвокат Крикун-Труш А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю і покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що спірні відносини індивідуального найму (оренди) сейфа регулюються договором, укладеним між сторонами 01.08.2016 року у вигляді підписаної анкети-заяви №85 майнового найму індивідуального сейфа, та Правилами надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» від 11 березня 2016 року № 44 (далі - Правила № 44), які є невід`ємними частинами договору.

Вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не перевірив доводів відповідача про те, що працівники банку, надаючи в найм індивідуальний сейф, не повинні перевіряти, що саме клієнт планує зберігати у сейфі, не складають опис майна клієнта, яке буде зберігатися у сейфі, та не мають у своєму розпорядженні будь-якого іншого документального підтвердження вмісту сейфа, не є присутніми під час того, як клієнт перевіряє вміст сейфа. Тому вважає, що банку невідомо та не могло бути відомо, що саме позивач зберігав у сейфі.

Зазначив, що 05.12.2016 року позивач дійсно прийшов до відділення банку, перевірив вміст сейфа та заявив про нібито зникнення з нього 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків. Внаслідок цього було викликано поліцію та того ж дня розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008425 із попередньою правовою кваліфікацією за ч.5 ст.185 КК України.

Однак, станом на день повідомлення про вчинення злочину, у позивача не було жодних доказів існування вказаних вище грошових коштів, окрім його власних слів, і в ході слідства правоохоронні органи не встановили будь-якої причетності АТ «Правекс Банк» та його працівників до можливого вчинення крадіжки грошових коштів позивача. Також слідством не встановлено факт злому сейфу, оскільки ні його замок, ні сам сейф не були пошкоджені.

Зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції неправильно визначені правовідносини сторін та неправильно застосовані положення статей 22, 611, 614, 623 ЦК України. Так, позивач та суд першої інстанції вказують, що шкода завдана внаслідок можливого злочину, вчиненого з боку невстановленої особи. У такому випадку, мають місце не договірні (деліктні) правовідносини, що регулюється ст. 1177 ЦК України, 128 КПК України.

В той же час, ні законом, ні договором не передбачено відповідальність банку за діяння третіх осіб, які теоретично могли вчинити правопорушення щодо позивача.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково послався на неіснуюче положення договору про відповідальність банку за цілісність сейфа, оскільки такі положення містились в старому (не чинному) договорі та стосувались гарантій якості і технічної справності самого предмета найму (сейфа), а не відповідальності за його вміст/дії третіх осіб.

Згідно з практикою Верховного Суду банки не несуть відповідальності у випадку зникнення речей та/або цінностей, поміщених в наймані індивідуальні сейфи. Вказує, що банк зобов`язаний обладнати системою відеоспостереження робоче місце касира, зону клієнтів біля робочого стола касира та вхід/вихід клієнтів до банку. Станом на дату укладення договору з позивачем та поміщення в сейф грошових коштів, від банку не вимагалося обладнати сховище відеоспостереженням для індивідуальних сейфів.

Вказує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку банку здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнтів у зв`язку з укладенням договору майнового найму індивідуального сейфу, що не охороняється банком, про що помилково зазначив суд. Зазначає, що розмір плати позивача за користування сейфом становить 2 129 грн 17 коп. на рік, а тому вважає, що якщо б банк приймав на зберігання цінності і ніс би за них відповідальність, то вартість таких послуг була б значно вищою з огляду на ризики.

Наголошує, що сам факт завдання шкоди позивачу та її розмір в межах даної справи є невстановленим. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів щодо існування в сейфі грошових коштів та їх розміру, а також факту їх викрадення. Суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що причиною завданого позивачу збитку став не сам злочин, а недоліки стосовно охорони сейфа, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою банку та збитками. Вказує, що суд не звернув увагу на те, що прийняття рішення про відповідність чи невідповідність відділень банків вимогам чинного законодавства та нормативним актам Національного банку України є дискреційними повноваженнями саме Національного банку України, які не можуть бути реалізовані іншими особами. Натомість суд першої інстанції перебрав на себе функції Національного банку України та встановив обставини про нібито порушення відповідачем вимог щодо організації власних приміщень та ідентифікації клієнтів.

Зазначає, що при укладенні договору позивач був ознайомлений з умовами Правил № 44, які передбачали можливість майнового найму (оренди) індивідуального сейфа у сховищі із його додатковим обладнанням сигналізацією. Однак ОСОБА_1 уклав договір майнового найму індивідуального сейфу, яким не передбачено додаткового обов`язку відповідача обладнати системою охоронної сигналізації такий сейф, що відповідає принципу свободи договору, який закріплений у ст.627 ЦК України.

Пунктом 4.18 Правил з організації приміщень банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 04 червня 2013 року №196/ДСК (далі - Правила №196/ДСК), що діяли на дату укладення договору, передбачено обов`язок банків щодо обладнання відеоспостереженням виключно робочого місця касира, зони клієнтів біля робочого місця касира та вхід/вихід клієнтів до банку. Тобто, на дату укладення договору не було передбачено обов`язку відповідача обладнати сховище з індивідуальними сейфами відеоспостереженням. Вказує, що позивач був обізнаний з відповідними вимогами Правил № 195/ДСК, оцінив усі передбачені правила щодо охорони сховища з індивідуальними сейфами та, усвідомлюючи всі ризики, прийняв їх шляхом укладення договору.

Вважає, що банк не був зобов`язаний ідентифікувати та одночасно верифікувати особу, яка представилась ОСОБА_2 у зв`язку з укладенням договору майнового найму індивідуального сейфу, що не охороняється банком, в тому числі, перевіряти дійсність поданих ним документів. Вказує, що банком була проведена належна ідентифікація клієнта відповідно до внутрішніх актів, тобто отримання від ОСОБА_2 його ідентифікаційних даних.

Вказує, що надані позивачем докази на обґрунтування заявлених вимог, а саме, окремі матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні (витяг з ЄРДР, копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 грудня 2016 року, копія заяви ОСОБА_2 від 29 травня 2015 року про втрату паспорта, копія паспорта ОСОБА_2 , копія форми №1, копія висновку експерта від 29 березня 2017 року № 1.2-1363/16, копія висновку експерта від 29 березня 2019 року №1.5-88/19, копія протоколу огляду місця події від 06 грудня 2016 року, копія протоколу допиту потерпілого від 05 грудня 2016 року та від 06 грудня 2016 року, копія висновку експерта № 03110/031-Я від 31 жовтня 2019 року за результатом проведення психологічної експертизи, копія клопотання про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 29 листопада 2019 року, копія протоколу огляду предмета від 26 листопада 2019 року, копія протоколу проведення слідчого експерименту від 29 листопада 2019 року) є відомостями досудового розслідування, які можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора (ч.1 ст.222 КПК України), чого встановлено не було. Тому вважає, що наведені вище документи не можуть бути доказами у цивільній справі. Крім того, частина цих доказів, зокрема, копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та копія заяви ОСОБА_2 від 29 травня 2015 року про втрату паспорта, не стосуються предмету доказування.

Стверджує, що у висновках трасологічних експертиз (висновок експерта № 1.2-1363/16 від 29 березня 2017 року та висновок експерта № 1.5-88/19 від 29 березня 2019 року) не зазначено, що замок сейфа був зламаний, оскільки на дослідження експерта таке питання не ставилося. Тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що орендований позивачем сейф був зламаний.

Вказує, що протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 не може вважатись документом, що встановлює фактичні обставини справи, оскільки він фіксує виключно проведення слідчої дії, що узгоджується із практикою Верховного Суду. Результати допиту сторони спору не можуть бути допустимим доказом, адже вони лише фіксують його позицію.

Зазначає, що позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами розмір та джерело отримання грошових коштів, які він нібито поклав на зберігання до індивідуального сейфу, а його версії про походження коштів є суперечливими.

Вказує, що наявний у справі висновок експерта Ясінського О.М. №03110/031-Я від 31 жовтня 2019 за результатами проведення психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа, є лише результатом опитування (а не дослідження) із застосуванням поліграфа з метою отримання орієнтувальної, а не фактичної чи об`єктивної інформації. Цей висновок не відповідає вимогам щодо висновку експерта, оскільки складений з використанням методики, що не пройшла атестацію та державну реєстрацію. До того ж вказаний висновок психологічної експертизи складений та підписаний не атестованим судовим експертом, який не володіє профільною вищою освітою і необхідною кваліфікацією, а також має негативну ділову репутацію у колег, що породжує сумніви в об`єктивності висновків експертизи.

Також зазначає, що протокол проведення слідчого експерименту не може вважатися достовірним доказом у цій справі, оскільки з його змісту неможливо встановити точну суму грошових коштів, що може вміститися у індивідуальному сейфі, так як слідчим було виміряно лише ширину, довжину та товщину пачок імітаційних купюр, але не вказано, яка сума грошових коштів знаходилась у кожній пачці таких еквівалентних купюр. Слідчим не враховано, що згідно показань позивача, крім грошових коштів, у сейфі знаходились і інші документи. До того ж на момент проведення слідчого експерименту сейф не був обладнаний замком, який теж має певні розміри та розміщений у внутрішній частині сейфа, що відповідно зменшує його корисний об`єм. Відтак, на думку скаржника, слідчим не дотримано вимог щодо докладного викладення умов експерименту. Звертає увагу на те, що протокол проведення слідчого експерименту повторює пояснення позивача.

Крім того, вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального права, оскільки з його змісту неможливо встановити де саме закінчується описова частина рішення та починається мотивувальна частина, що призвело до ненадання відповідей на доводи відповідача та прийняття позиції позивача, що свідчить про порушення принципу змагальності сторін (а.с.88-161, т.3).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Рудь Г.І. зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Вказує, що судом першої інстанції було вірно встановлено характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами на підставі договору № від 03 серпня 2015 року, анкети-заяви № 85 майнового найму сейфа № НОМЕР_1 від 01 серпня 2016 року та Правил №44. Відтак договірні відносини сторін підпадають під регулювання, в тому числі, ЦК України щодо правових наслідків порушення зобов`язання. Підтвердженням правильності застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ЦК України про договірну відповідальність є постанови Верховного Суду, на які сам скаржник посилається в апеляційній скарзі.

Зазначає, що твердження скаржника про те, що вимоги п.п. 20, 23-26, п.41 (абз.2) Правил № 63 поширюються лише на сейф з індивідуальними сейфами як один із способів зберігання цінностей, в той час як банком було обрано та облаштовано сховище для індивідуальних сейфів, суперечать доводам представника банку у відзиві на позовну заяву. Вказує, що обраний банком спосіб облаштування сховища - сейф (шафа) з індивідуальними сейфами не відповідає вимогам п.п.16,17 п.4 Правил № 63, відповідно до змісту яких сховище і сховище для індивідуальних сейфів, повинні бути приміщеннями. Відтак, шафа з індивідуальними сейфами, яку облаштував банк, не може бути приміщенням за жодних умов, що встановив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав, що не міг встановити відеоспостереження в силу конструкції сховища у відділенні «Рівненської обласної дирекції», яка не була приміщенням, а була шафою з індивідуальними сейфами. Тому вважає, що наведене підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо визначення способу зберігання цінностей банком та поширення на нього вимог Правил № 63 щодо необхідності обладнання охоронними сигналізаціями передсховищ та сейфів з індивідуальними сейфами.

Вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що ні сховище банку, ні шафа з індивідуальними сейфами не були обладнані сигналізацією, що підтверджується висновком самого банку за матеріалами службового розслідування № 07-02/146 К1 від 13 грудня 2016 року. До того ж у відзиві на позов відповідач визнав, що індивідуальні сейфи не були обладнані сигналізацією, камери відеоспостереження в приміщенні, де знаходяться сейфи, були відсутні. Тобто, банком за результатами службового розслідування встановлено та визнано недотримання законодавчих вимог щодо належного обладнання захисту індивідуальних сейфів та сховищ. Також зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем, у порушення вимог п.41 (абз.2) Правил № 63, не обладнано приміщення, де розташовуються індивідуальні сейфи, системою відеоспостереження, що підтверджується висновком банку за матеріалами службового розслідування № 07-02/146 К1 від 13 грудня 2016 року та протоколом огляду місця події від 06 грудня 2016 року. Крім того, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення банком п.73 Правил № 63, відповідно до якого банк зобов`язаний улаштувати та обладнати відповідні кабіни клієнтів таким чином, щоб унеможливити спостереження за діями клієнтів. Проте приміщення банку, де розташовувалися індивідуальні сейфи, не було обладнане кабіною клієнта, клієнти під час роботи з індивідуальним сейфом залишалися сам на сам у приміщенні з іншими індивідуальними сейфами, чим фактично були створені умови для доступу до індивідуальних сейфів, орендованих іншими клієнтами. На думку представника позивача, наведене у своїй сукупності вказує на те, що відповідно до вимог законодавства сховище мало бути обладнане відеоспостереженням, що забезпечило б нагляд за схоронністю індивідуальних сейфів і окремими кабінами клієнтів та забезпечило б збереження в таємниці те, що саме клієнт зберігає в індивідуальному сейфі й унеможливлювало б доступ клієнтів до інших сейфів. Однак у сховищі банку не було дотримано цих вимог, оскільки не було ні відеоспостереження, ні кабіни клієнта. У зв`язку з цим було порушено зобов`язання щодо забезпечення цілісності сейфа і фактично створено умови для здійснення крадіжки грошових коштів позивача.

Вказує, що твердження представника відповідача про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності у банку обов`язку здійснити ідентифікацію та верифікацію клієнта на підставі дійсного паспорта громадянина України суперечать вимогам законодавства, внутрішніх актів банку та посадовим інструкціям працівників банку, які не здійснили належної ідентифікації клієнта та уклали з ним договір на підставі підробленого паспорта, що не містив печатки. Зазначає, що доводи представника відповідача про належну ідентифікацію ОСОБА_2 під час укладення з ним договору шляхом перевірки публічних даних, що містяться на веб-порталі Міністерства внутрішніх справ, не відповідають дійсності, оскільки електронний сервіс «Пошук паспорта громадянина України серед викрадених та втрачених» МВС України функціонує лише з березня 2017 року, а тому станом на дату перевірки банком (17 листопада 2016 року) не існував і не був доступний для працівників банку.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги про недопустимість наданих позивачем матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0008425 як доказів у даній справі, є безпідставними, оскільки матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0008425 отримані представником позивача у законний спосіб відповідно до вимог ст.221 КПК України. У вказаному кримінальному провадженні позивач є потерпілим, а тому зроблені його представником (адвокатом) під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування копії документів можуть бути використані ним як докази на підтвердження обставин у цивільній справі, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованій у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17. Тому, на думку представника позивача, використання отриманих у порядку ст.221 КПК України матеріалів досудового розслідування в якості доказів у цивільній справі не потребувало отримання письмового дозволу слідчого/прокурора відповідно до ст.222 КПК України. Вказує, що надані позивачем копії матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0008425 як докази у даній цивільній справі, відповідають критеріям належності та достовірності відповідно до положень ст.ст.77-79 ЦПК України.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо злому замка індивідуального сейфа підтверджується висновками експерта за результатами проведення трасологічних експертиз у кримінальному провадженні №0008425. Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про ознаки підробленості договору позики від 24 лютого 2015 року і розписки, якими позивач підтвердив джерело походження викрадених у нього грошових коштів. Вказує, що в силу презумпції правомірності правочину, встановленої у ст.204 ЦК України, договір позики є правомірним доки недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазнчає, що у позивача не було обов`язку повідомляти відповідачу про договір позики, оскільки ні за договором комплексного обслуговування фізичної особи № 100162738 від 03 серпня 2015 року, ні анкетою-заявою № 85 майнового найму сейфа № НОМЕР_1 від 01 серпня 2016 року та Правилами надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» від 11 березня 2016 року №44, не передбачено обов`язку позивача підтверджувати джерело походження коштів чи іншого майна, яке буде зберігатися в індивідуальному сейфі. Зазначає, що твердження представника відповідача щодо бездоганності ділової репутації банку не відповідають дійсності, оскільки згідно з інформацією, яка перебуває у публічному доступі, у січні 2019 року Національний банк України застосував до АТ «Правекс Банк» заходи впливу у вигляді штрафу у розмірі 200 000 грн 00 коп. за нездійснення банком належного аналізу фінансових операцій з урахуванням ризик-орієнтованого підходу, а у вигляді письмового застереження - за неналежне виконання обов`язку щодо розроблення та оновлення внутрішніх документів. Крім того, зазначає, що доводи про бездоганну ділову репутацію банку не спростовують встановленого судом першої інстанції факту порушення банком договірних зобов`язань з позивачем, а також вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (а.с.177-218, т.3).

Постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Правекс Банк» - адвоката Крикун-Труша Артема Вікторовича - залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року касаційну скаргу акціонерного товариства «Правекс Банк» задоволено частково.Постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В мотивувальній частині постанови Верховний Суд зазначив, що звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він втратив грошові кошти та цінне майно, які зникли з індивідуального сейфа, наданого йому в користування, відповідно розмір збитків останнім визначено як розмір матеріальних цінностей та грошових коштів, які були ним розміщені у сейфі. Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд не перевірив доводів відповідача про те, що позивач не є поклажодавцем, відповідач не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом, а тільки надав позивачу в тимчасове платне користування (оренду) конкретно визначений сейф в приміщенні сховища банку; а також доводів про те, що між сторонами було укладено договір про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, передбачений статтею 971 ЦК України, тобто без відповідальності банку за вміст сейфа; не дослідив доводів банку щодо укладення позивачем договору добровільного страхування майна, фінансового ризику та відповідальності перед третіми особами.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч. 1 ст. 417 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також врахувавши вказівки Верховного Суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини майнового найму індивідуального сейфа, які ґрунтуються на умовах договору майнового найму індивідуального сейфа № 29 від 24 лютого 2015 року, положеннях підписаної сторонами 03 серпня 2015 року анкети-заяви № 47 майнового найму індивідуального сейфа та підписаної 01 серпня 2016 року анкети-заяви № 85 майнового найму індивідуального сейфа. Також суд зазначив, що спірні правовідносини урегульовані положеннями цивільного законодавства щодо найму, оренди, загальні положення про зобов`язання і відповідальність за порушення зобов`язань, а також спеціальними нормативно-правовими актами (Закон України «Про банки і банківську діяльність», Правила №63) і локальними актами відповідача (Правила майнового найму індивідуальних сейфів ПАТ «Правекс Банк»). Суд дійшов висновку, що правовий аналіз цих правових актів та існуючих між сторонами договірних правовідносин свідчить про те, що банк зобов`язаний забезпечити цілісність орендованого позивачем сейфа, а порушення цього зобов`язання має наслідком настання для банку цивільно-правової відповідальності.

Місцевий суд вважав, що надані позивачем докази у їх сукупності є достатніми для висновку про доведеність того факту, що ОСОБА_1 в орендованому у відповідача індивідуальному сейфі у період з 14 листопада 2016 року до 05 грудня 2016 року зберігав грошові кошти у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків, які були викрадені невставленою особою, внаслідок того, що банк не виконав своїх обов`язків щодо забезпечення цілісності сейфа, не дотримався законодавчих вимог щодо безпеки сховища та індивідуальних сейфів, допустив до сховища особу за недійсним паспортом, що призвело до крадіжки грошових коштів позивача.

З наведених підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що банк зобов`язаний відшкодувати завдані позивачу збитки у розмірі, який відповідає сумі грошових коштів, викрадених із індивідуального сейфа.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2015 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ КБ «Правекс Банк» (банк) було укладено договір майнового найму індивідуального сейфа № 29, згідно з пунктом 1.1 якого банк надав клієнту в майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1 розміром 240х303х450 на строк з 24 лютого 2015 року по 23 серпня 2015 року (а.с. 13, т. 1).

03 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Правекс Банк» було укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи № 100162738, відповідно до пункту 1.2 якого банк за анкетою-заявою клієнта, що є невід`ємною частиною цього договору, зобов`язується надати клієнтові наведені у Правилах (договірних умовах) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» (далі - Правила), що розміщені в приміщеннях установ банку та офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.pravex.ua та обрані клієнтом послуги на умовах, визначених анкетою-заявою клієнта, чинними на момент проведення операції тарифами банку, Правилами, Правилами міжнародних платіжних систем, даним договором та внутрішніми нормативними документами банку. Клієнт має право скористатися будь-якою послугою, що надається банком в рамках комплексного обслуговування, яке здійснюється відповідно до умов цього договору. Підставою для надання банком тієї або іншої послуги є надання клієнтом анкети-заяви банку, форма якої є невід`ємною частиною Правил (а також надання інших необхідних для отримання такої послуги документів) (а.с. 33-37, т. 2).

У той же день, тобто 03 серпня 2015 року, між ОСОБА_1 та АТ КБ «Правекс Банк» підписано анкету-заяву № 47 майнового найму індивідуального сейфа, згідно з якою продовжено строк майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 на строк з 03 серпня 2015 року до 03 серпня 2016 року включно. Оплата за користування сейфом складає 3 364 грн 17 коп., крім того ПДВ - 672 грн 83 коп. (а.с. 14, т. 1).

01 серпня 2016 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Правекс Банк» було підписано анкету-заяву № 85 майнового найму індивідуального сейфа, відповідно до якої позивачу банком надано у майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1 розміром 240х303х450 мм, на строк з 01 серпня 2016 року до 31 липня 2017 року. Оплата за користування сейфом складає 2 129 грн 17 коп., крім того ПДВ - 425 грн 83 коп. (а.с. 15, т. 1).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов вказаного вище договору банком було надано у тимчасове користування ОСОБА_1 індивідуальний сейф № НОМЕР_1 та відповідні ключі.

На обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначав, що 2015 року в індивідуальний сейф № НОМЕР_1 він помістив 1 780 000 доларів США, 1 230 000 євро та 230 000 швейцарських франків, оригінал договору оренди сейфу, медичну страховку та анкету-заяву майнового найму індивідуального сейфу. У подальшому протягом 2015-2016 років він забрав частину грошових коштів у розмірі 230 000 євро.

14 листопада 2016 року ОСОБА_1 при відвідуванні банку перевірив вміст індивідуального сейфа № НОМЕР_1 та встановив, що усі грошові кошти та документи були в сейфі.

Також судом встановлено, що 05 грудня 2016 року близько 14 год 30 хв. ОСОБА_1 при перевірці вмісту індивідуального сейфа № НОМЕР_1 виявив зникнення належних йому грошових коштів у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків, про що ним в цей же день було повідомлено працівників та керівництво банку і поліцію.

На підставі заяви ОСОБА_1 про крадіжку грошових коштів та документів із індивідуального сейфа, Рівненським відділом поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження № 0008425 від 05 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою стаття 185 КПК України.

На підтвердження знаходження в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та ь230 000 швейцарських франків позивач ОСОБА_1 послався на протокол огляду від 26 листопада 2019 року та протокол проведення слідчого експерименту у 29 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0008425, з яких вбачається, що вказані грошові кошти могли поміститися та зберігатися у індивідуальному сейфі позивача розміром 240x303x450 мм, розташованому у відділенні ПАТ КБ «Правекс Банк» по вул. Кн. Ольги, 5 у м. Рівне (а.с. 257-272, т. 1); на протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 від 05 грудня 2016 року та протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 від 06 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 0008425 (а.с. 155-160, т. 1).

Судом встановлено, що у кримінальному провадженні № 0008425 постановою слідчого Рівненського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Ярмольчука Ю. В. від 23 жовтня 2019 року було призначено психологічну експертизу із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа з метою перевірки обставин і деталей вчинення крадіжки, а також перевірки показань потерпілого ОСОБА_1 (а.с. 165-168, т. 1).

За результатами проведення психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа) експертом поліграфологом Ясінським О. М. складено висновок експерта від 31 жовтня 2019 року № 03110/031-Я, відповідно до якого в ході експертизи у ОСОБА_1 виявилися психофізіологічні реакції на запитання, які свідчать про те, що він у 2015 році помістив у індивідуальний сейф ПАТ КБ «Правекс Банк» грошові кошти у сумі 1 780 000 доларів США номіналом по 100 доларів, складені у пачки по 10 000, 1 230 000 євро номіналом по 500 євро складені у пачки по 50 000, 230 000 швейцарських франків номіналом по 1 000 та 200 франків. В ході експертизи не виявлялися психофізіологічні реакції на запитання, які свідчать про те, що він у період часу від серпня 2015 року по 05 грудня 2016 року забирав самостійно або у змові з ким-небудь із індивідуального сейфу ПАТ КБ «Правекс Банк» грошові кошти у сумі 1 780 000 доларів США номіналом по 100 доларів, 1 000 000 євро номіналом по 500 євро, 230 000 швейцарських франків номіналом по 1 000 та 200 франків (а.с. 169-224, т. 1).

На підтвердження джерела походження коштів ОСОБА_1 до позовної заяви додав копію договору позики (безпроцентний) від 24 лютого 2015 року, який укладений між ОСОБА_3 (позикодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником), відповідно до пунктів 1.1, 2.2 якого позикодавець передав позичальнику безпроцентну позику в сумах: 1 800 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 50 924 160 грн; 1 250 000 євро, що за офіційним курсом Національного банку України складає 39 954 250 грн 00 коп.; 250 000 франків Швейцарії, що за офіційним курсом Національного банку України складає 7 449 300 грн, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений строк - 24 липня 2019 року (а.с. 161-163 , т. 1).

Також ОСОБА_1 надав письмову розписку про отримання позики від 24 лютого 2015 року, відповідно до якої він підтвердив, що отримав від ОСОБА_3 в борг вказану вище суму грошових коштів в повному обсязі, які він зобов`язується повернути до 24 липня 2019 року (а.с. 164, т. 1).

Департаментом із запобігання легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинними шляхом і внутрішньої безпеки проведено службове розслідування відносно заяви ОСОБА_1 щодо крадіжки коштів, за результатами якої надано висновок від 13 грудня 2016 року № 07-02/146 КІ, відповідно до якого індивідуальні сейфи сигналізацією не обладнані, камери спостереження в приміщенні, де знаходяться сейфи, відсутнє (а.с. 20-21, т. 1).

Установлено, що за результатами проведеної в рамках кримінального провадження № 0008425 судової трасологічної експертизи замка сейфа, з якого було викрадено грошові кошти позивача, експерт у висновку від 29 березня 2017 року № 1.2-1363/16 встановив, що на сувальдах та внутрішніх поверхнях прирізного замка, вилученого 06 грудня 2016 року в ході огляду місця події - приміщення депозитарію ПАТ КБ «Правекс Банк» по вул. Кн. Ольги, 5 у м. Рівне, виявлено сліди дії стороннього предмету. Вирішити питання про ідентифікацію слідів дії стороннього предмету,…., без конкретного екземпляру знаряддя не виявилось можливим (а.с. 59-93, т.1).

Також у висновку експерта від 29 березня 2019 року № 1.5-88/19 за результатами судової трасологічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні № 0008425 зазначено, що прирізний замок, вилучений 06 грудня 2016 року в ході огляду місця події - приміщення депозитарію ПАТ КБ «Правекс Банк» по вул. Кн. Ольги, 5 у м. Рівне, міг бути відчинений за допомогою твердих предметів з відповідними габаритними характеристиками робочих частин (наближеними до штатних ключів достатніми для введення їх в ключову шпарину замка, подолання секретності останнього та переміщення основного ригеля) (а.с. 94-129, т. 1).

Відповідно до статей 526, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до частини першої статті 948 ЦК України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Відповідно до частини першої статті 955 ЦК України положення параграфу першого глави 66 "Зберігання" ЦК України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Таким чином, норми статей 969, 970, 971 ЦК України є спеціальними нормами відносно до загальних положень про зберігання.

Так, відповідно до частини першої, третьої статті 969 ЦК України банк може прийняти на зберігання документи, цінні папери, дорогоцінні метали, каміння, інші коштовності та цінності. Укладення договору зберігання цінностей у банку засвідчується видачею банком поклажодавцеві іменного документа, пред`явлення якого є підставою для повернення цінностей поклажодавцеві.

Статтею 970 ЦК Українирегулюються особливості договору про надання індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Так, банк може передати поклажодавцеві індивідуальний банківський сейф (його частину або спеціальне приміщення) для зберігання у ньому цінностей та роботи з ними. Банк видає поклажодавцеві ключ від сейфа, картку, що ідентифікує поклажодавця, інший знак або документ, що посвідчує право його пред`явника на доступ до сейфа та одержання з нього цінностей. Банк приймає від поклажодавця цінності, контролює їх поміщення у сейф та одержання їх із сейфа.

Статтею 971 ЦК Українирегулюються відносини за договором про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком. До договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду).

Згідно зі статтями 780, 906 ЦК України шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Встановлено, що спірні відносини індивідуального найму (оренди) сейфа регулюються договором, укладеним між сторонами 01 серпня 2016 року у вигляді підписаної анкети-заяви №85 майнового найму індивідуального сейфа, та Правилами надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» від 11 березня 2016 року № 44 (далі - Правила № 44), які є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до положень п. 1.2 Договору комплексного обслуговування фізичної особи №100162738 від 03.08.2015 р., Банк за Анкетою-заявою Клієнта, що є невід`ємною частиною цього Договору, зобов`язується надати Клієнтові наведені у Правилах (договірних умовах) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс-Банк» (далі - Правила)…обрані Клієнтом послуги на умовах, визначених Анкетою-заявою Клієнта, чинними на момент проведення операції Тарифами, Правилами, даним Договором та внутрішніми нормативними документами Банку.

Згідно з положеннями п. 6.1 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України та Правилами.

Згідно з п. 6.4. Договору, Банк не несе відповідальність за збитки, що спричинені Клієнту в результаті незаконних дій та шахрайства третіх осіб або внаслідок порушення Клієнтом Договору та Правил.

01.08.2016 між сторонами підписано Анкету-заяву № 85 майнового найму Сейфа №3301 до 31.07.2017 р.

Відповідно до положень розділу 7 Правил надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» від 11 березня 2016 року № 44, які врегульовують Порядок майнового найму індивідуальних сейфів, Банк надає своїм Клієнтам послугу майнового найму індивідуального сейфа з багаторівневим захистом для збереження в ньому майна за плату (п. 7.1.1). Опис і оцінка Майна Клієнта, що поміщаються в Сейф, Банком не проводиться (п. 7.2.8).

Таким чином, правочин, укладений між сторонами, за своїм змістом та виходячи з правовідносин, які склалися між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» і ОСОБА_1 , слід кваліфікувати як договір про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфу, оскільки банк жодним чином не контролював вміст банківського сейфу.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що укладений між сторонами договір майнового найму індивідуального сейфа за своєю правовою конструкцією носить змішаний характер та передбачає не лише надання в користування певного сховища/приміщення, а й обов`язок банку по здійсненню контролю за доступом до сховища, в якому знаходиться індивідуальний банківський сейф.

Як вже зазначалось, у статті 955 ЦК України, яка визначає правила застосування загальних положень про зберігання до окремих його видів, зазначено, що положення параграфу 1 цієї глави застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом. Оскільки до договору про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, застосовуються положення ЦК України про майновий найм (оренду) (стаття 971 ЦК України), то в силу приписі статті 955 ЦК України положення параграфу 1 «Загальні положення про зберігання» глави 66 «Зберігання» ЦК України не застосовуються до такого договору.

При цьому, наявність спеціального суб`єкта (наймодавця - банку) у зобов`язальних правовідносинах не вказує про змішаність договору про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком. Предметом даного договору є оренда банківського сейфу та істотні умови договору не включають в себе елементи правочину відповідального зберігання та охорони майна, поміщеного в такий сейф.

Колегія суддів не погоджується також із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було доведено факт завдання збитків в зазначеному позивачем розмірі.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, другастатті 77 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він втратив грошові кошти та цінне майно, які зникли з індивідуального сейфа, наданого йому в користування, відповідно розмір збитків останнім визначено як розмір матеріальних цінностей та грошових коштів, які, за були ним розміщені у сейфі.

Апеляційний суд зазначає, що досліджені судом першої інстанції матеріали досудового розслідування, зокрема: протокол огляду від 26.11.2019 р., протокол проведення слідчого експерименту у 29.11.2019 р. не є доказами, на підставі яких можна встановити беззаперечний факт розміщення позивачем зазначеної ним у позові суми коштів у банківському сейфі, а лише підтверджують гіпотетичну можливість вмістити ці кошти визначених купюр та номіналів у індивідуальному сейфі розміром 240x303x450 мм.

Протоколи допиту потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0008425 від 05.12.2016 р. та 06.12.2016 р., а також висновок експерта № 03110/031-Я від 31.10.2019за результатами проведення психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа) також не є належними та допустимими доказами, які підтверджують зазначені обставини.

Крім того, пояснення ОСОБА_1 щодо джерел походження цих коштів носять суперечливий характер, оскільки в протоколах допиту потерпілого він зазначав, що дані кошти є власними, зароблені ним протягом свого життя. Однак, досуду першої інстанціїпозивачем подано копію договору позики від 24.02.2015року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вигляді розписки та зазначено про отримання цих коштів в борг для ведення бізнесу.

Піддаючи критиці доводи позивача щодо розміщення ним коштів у визначеній сумі у індивідуальному сейфі банку, апеляційний суд також приймає до уваги ту обставину, що 01.08.2016 року між позивачем, як страхувальником, та ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» був укладений Договір страхування майна, фінансового ризику та відповідальності перед третіми особами (надійний сейф) №612/1144 (далі - Договір страхування), за умовами якого ОСОБА_1 застрахував своє майно, розміщене у банківському індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 на суму 194 000,00 грн, а також застрахував відповідальність та фінансовий ризик перед банком у разі втрати комплекту ключів від банківського сейфу на суму 3000,00 грн. (а.с. 35-36 т. 4)

Як вбачається з умов вказаного Договору страхування, укладаючи його, страхувальник був ознайомлений із тим, що одним із можливих страхових випадків є крадіжка зі зломом. Таким чином, розуміючи можливість такого ризику, позивач свідомо вирішив достатнім для себе застрахувати вміст індивідуального сейфу (грошові кошти в розмірі, якій в еквіваленті до національної валюти України - гривні становить близько 96 мільйонів гривень) на суму 194 000,00 грн.

З пояснень, наданих позивачем у суді апеляційної інстанції вбачається, що він не звертався до страхової компанії з вимогою про отримання страхового відшкодування за Договором страхування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

З огляду на вказане, колегія суддів оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, доходить висновку про те, що позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження факту розміщення ним в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 власних грошових коштів, а саме: 1 780 000 доларів США, 1 230 000 євро та 230 000 швейцарських франків.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що банк не виконав обов`язку щодо забезпечення цілісності сейфа, не дотримався законодавчих вимог щодо безпеки сховища та індивідуальних сейфів, допустив до сховища особу за недійсним паспортом, що призвело до крадіжки грошових коштів позивача, оскільки вони також не доведені належними та допустимими доказами.

Так, зарезультатами проведених в кримінальній справі трасологічних експертиз від 29.03.2017 №1.2-1363/16 та від 29.03.2019 року № 1.5-88/19 було встановлено, що замок сейфа був справним, містить механічні пошкодження та сліди стороннього предмету, однак беззаперечний висновок про відмикання замка сейфу сторонніми предметами відсутній.

В матеріалах справи також відсутній вирок суду за результатами кримінального провадження по факту зникнення грошових коштів ОСОБА_1 , відсутні також докази факту незаконного проникнення до сховища банку, в тому числі до індивідуального сховища позивача, та підозри співробітників банку у вчиненні кримінального правопорушення, винні особи не встановлені та не притягнуті до відповідальності.

Відтак, факт відкриття індивідуального сейфу позивачем не доведено.

Верховний Суд у своїх рішеннях щодо подібних правовідносин неодноразово наголошував на тому, що банки при здачі в найм (оренду) банківського сейфу не несуть відповідальності за його вміст, у тому числі у випадку зникнення цінностей за наслідками вчинення третіми особами злочину.

Так, Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 у справі №758/2428/15-ц, відмовляючи в задоволенні касаційної скарги клієнта банка, вказав, що «в матеріалах справи відсутній вирок суду за результатами кримінального провадження за фактом зникнення грошових коштів ОСОБА_1, відсутні також докази незаконного проникнення до сховища банку, в тому числі до індивідуального сховища позивача, винні особи не встановлені та не притягнуті до відповідальності. Відтак факт відкриття сейфа позивачем не доведено. [...]. Разом із тим докази, подані ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог, а саме на підтвердження факту завдання йому збитків та їх розміру, не є належними, оскільки не стосуються предмета докзування, можуть свідчити лише про джерело походження грошових коштів, що були у володінні позивача, однак жодним чином не підтверджують ні факту розміщення грошових коштів в індивідуальному банківському сейфі, ні їх розміру, ні факту їх зникнення».

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 372/4948/15-ц прийшов до висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10,60 ЦПК України 2004 року), враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, в орендованому позивачем індивідуальному сейфі знаходились грошові кошти у розмірі 1 190 640 грн, а подані позивачем докази на підтвердження факту завдання йому збитків та їх розміру не є належними доказами у розумінні статей 57, 58, 59 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю».

Верховний Суд у постанові від 17.09.2018 у справі №750/3651/17-ц також зазначив, що «відповідно до статті 971 ЦК України до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду). Пунктом 7.6 Положення про надання в оренду індивідуальних сейфів фізичним та юридичним особам в ПАТ «Полікомбанк» визначено, що адміністратор не складає опису майна, що вкладається клієнтом до індивідуального сейфа, забезпечує виключення доступу до нього сторонніх осіб, не обумовлених укладеним договором між клієнтом і банком. Отже, правильним є висновок судів про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в орендованому індивідуальному сейфі знаходилися грошові цінності у відповідному розмірі, а також про те, що їх відсутність зумовлена неправомірними діями банку».

У постанові від 13.06.2018 у справі №243/8375/15-ц Верховний Суд прийшов до висновку, що згідно з пунктом 5.2 договорів відповідач не несе відповідальності за вміст індивідуального сейфу наймача, а також по зобов`язаннях наймача перед третіми особами. За умовами укладеного між сторонами у справі правочину банк не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом. Таким чином, колегія суду касаційної інстанції погоджується з висновками міськрайонного суду та суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Зокрема, не надано доказів на підтвердження того, що в орендованих позивачем індивідуальних сейфах знаходилися матеріальні цінності та грошові кошти, перелік яких наведено у позовній заяві».

Суд першої інстанції, покладаючи на відповідача відповідальність за завдання позивачу збитків, не навів мотивування, у чому полягає протиправна поведінка відповідача. Приймаючи до уваги доводи позовної заяви про те, що понесення позивачем можливої шкоди стало наслідком вчинення крадіжки майна третьою особою, місцевий суд не встановив, яким чином деліктне зобов`язання третьої особи співвідноситься з договірними зобов`язаннями банку. Посилаючись на порушеннях банком передбачених Договором гарантій, не вказав, які саме положення Договору відповідачем порушені, якими доказами підтверджуються ці обставини, а також чим підтверджується вина банку у заподіянні позивачу збитків.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, при розгляді справи допущене порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 14 407, 00 грн покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Правекс Банк» - адвоката Крикун-Труша Артема Вікторовича задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Правекс Банк» про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Правекс Банк»витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 14 407 (чотирнадцять тисяч чотириста сім) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.