ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1090/23Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/861/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Дикун С. І., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 601/1090/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року (ухвалене суддею Коротич І.А.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 07.11.1987 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, має незадовільний стан здоров`я. Отримує дохід лише у вигляді пенсії за інвалідністю в розмірі 1934 грн, якої не вистачає для лікування, забезпечення продуктами харчування, одягом. Крім того, він сплачує аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на час її навчання з 25.06.2019 року. Відповідачка матеріально забезпечена, періодично їздить на заробітки в Польщу, отримує заробітну плату, а тому спроможна надавати йому матеріальну допомогу.

У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з відповідачки аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу).

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 ніде не працює, його єдиним доходом є пенсія за інвалідністю III групи. Також, у ОСОБА_3 незадовільний стан здоров`я, а тому він потребує належного лікування та матеріальної допомоги дружини, оскільки відповідачка періодично їздить на заробітки в Польщу, отримує заробітну плату.

У зв`язку з викладеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.07.2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

04.09.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Медвідь І.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що довідка про доходи позивача від 10.03.2023 року містить відомості про отриману пенсію лише за один місяць, а саме за лютий 2022 року, що дає підстави для сумніву що у 2023 році позивач отримує пенсію у такому самому розмірі, оскільки з кожним роком з підвищенням рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується і рівень державної допомоги.

Крім того, довідка про суми нарахованої орендної плати видана не уповноваженою особою, підписана керівником Приватно-фермерського господарства «Віра» та до неї долучені належним чином завірені копії документів, а саме копія договору оренди землі від 28.10.2008 року, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.01.2019 року, копія додаткової угоди від 28.10.2018 року, які підтверджують факт договірних відносин.

Крім цього, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що має проблеми із здоров`ям, через що потребує належного лікування, однак до матеріалів позовної заяви не долучено жодних документів, які б підтверджували факт здійснення витрат на своє лікування.

Також позивачем не доведено, що відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу чоловіку.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами частині першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.11.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 07.11.1987 року.

Позивач ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки МСЕК № 435668 від 09.11.2021 року ОСОБА_3 встановлена ІІІ група інвалідності довічно, протипоказана робота з психоемоційним перенавантаженням.

Позивач проходив індивідуальну програму реабілітації інваліда у 2019-2021 роках.

Згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.06.2019 року у справі 601/373/19 з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на час її навчання з 20.02.2019 року і до закінчення навчання, але не довше як досягнення дитиною 23 років.

Постановою державного виконавця Кременецького відділу ДВС від 13.06.2023 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на час її навчання, у зв`язку із закінченням навчання.

Згідно розрахунку заборгованості Кременецького відділу ДВС, станом на 08.03.2023 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментах згідно виконавчого листа № 601/373/19 від 13.08.2019 року становила 5014.52 грн.

Згідно довідки про доходи № 0735 7774 3173 1738, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Кременецькому об`єднаному управлінні ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію по інвалідності. За лютий 2022 року отримав пенсію в розмірі 1934.00 грн.

Згідно витягу №33/08-28/7 від 29.03.2023 року про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , за зазначеною адресою зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно договору про оренду землі від 29.10.2008 року та витягу про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, між ОСОБА_3 та ПФГ «Віра» у 2008 році укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0221, площа 1.85 га), який є діючий на даний час. Щорічно ОСОБА_3 виплачувалася орендна плата в розмірі: за 2018 рік - 5175.00 грн, за 2019 рік - 5175.00 грн, за 2020 рік - 5500.00 грн, за 2021 рік - 12100.00 грн, за 2022 рік - 12100.00 грн.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 успадкував житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.03.2023 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно положень статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав пенсію в розмірі 1934.00 грн за лютий 2022 року. Однак, позивачем не долучено доказів про отримання пенсії за 2023 рік, тобто на момент звернення із даним позовом. Крім того, позивач ОСОБА_3 отримав за 2022 рік орендну плату у розмірі 12100.00 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 2093 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час звернення до суду позивач отримував пенсію особи з інвалідністю 3 групи щомісяця, орендну плату, а тому його доходи забезпечували і забезпечують йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

Також відсутні докази про матеріальне становище відповідачки та судом не встановлено, що остання може надавати матеріальну допомогу позивачу.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, а тому є всі підстави для відмови у задоволенні позову вимог за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що його єдиним доходом є пенсія за інвалідністю III групи колегія суддів відхиляє, оскільки вказане спростовується договором про оренду землі від 29.10.2008 року та витягом про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, згідно яких між ОСОБА_3 та ПФГ «Віра» у 2008 році укладено оплатний договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0221, площа 1.85 га), який є діючий на даний час.

Твердження апелянта про те, що у нього незадовільний стан здоров`я, а тому останній потребує належного лікування, апеляційний суд не приймає, оскільки довідки МСЕК не є достатнім доказом, який підтверджує факт понесення грошових витрат позивачем. Інші докази (направлення на лікування, квитанції про купівлю медикаментів, тощо) в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянта на те, що відповідачка періодично їздить на заробітки в Польщу, отримує там заробітну плату, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки відсутні докази на підтвердження вказаного, а відповідачка заперечує даний факт. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України)

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 18 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді