Провадження № 2/127/1772/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

26.09.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Цепляєв С.В., в травні 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.07.2011 з позивача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.06.2011 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист та 27.09.2011 відкрито виконавче провадження №28948528, з примусового стягнення аліментів, яке перебуває на виконанні Другого ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ). Також, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 по цивільній справ №127/25110/14-ц, шлюб укладений між позивачем та відповідачкою, 23.04.2014 у ВДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 644, було розірвано. За рішенням суду від 08.09.2021 у цивільній справі № 127/22688/20, позивача ОСОБА_1 визнано батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вінницьким міським судом Вінницької області 24.02.2022 у цивільній справ № 127/163/22, видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.01.2022 і до досягнення дітьми повноліття. За вказаним судовим наказом 20.04.2022 відкрито виконавче провадження №68839811, з його примусового виконання, яке знаходиться на виконанні Другого ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ).

Позивач вказує, що при розгляді вище вказаної заяви його було позбавлено можливості з`явитись до суду та надати свої пояснення та заперечення по суті справи.

Крім того, позивач зазначив, що про існування вище вказаного судового наказу та виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 68839811, йому стало відомо лише у травні 2023 року, після того, як він звернувся до Другого ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) з заявою про отримання розрахунку про заборгованість по виконавчому провадженні №28948528.

Позивач вказує, що відповідно до двох виконавчих проваджень з нього на користь ОСОБА_2 на утримання трьох неповнолітніх дітей стягується 1/4 та 1/3 частки від доходу, що в порушення закону в теперішній час стягується більше ніж 50 % заробітку (доходу) платника аліментів, а тому зазначені обставини зумовили його звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу від 24.02.2022 у виконавчому провадженні №68839811, з 1/3 частки заробітку (доходу) на 1/4 частину заробітку (доходу) боржника.

Ухвалою суду від 06.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні.

Відповідач наданим їй процесуальним законодавством правом не скористалася, відзиву на позов у встановлені законом строки не подала.

На підставі ухвали суду від 21.08.2023 по справі закінчено підготовче провадження, підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивач адвокат Цепляєв С.В. в судовому засіданні просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги та зменшити розмір стягнутих аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2022 (справа №127/163/22) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) на 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, а також судові витрати. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком трьох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також відповідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2021 у цивільній справі № 127/22688/20 визнаний батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6-7).

На підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.07.2011 з позивача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.06.2011 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист та 27.09.2011 відкрито виконавче провадження №28948528 з примусового стягнення аліментів, яке перебуває на виконанні Другого ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по вказаному виконавчому провадженні позивач має заборгованість станом на квітень місяць 2023 року становить 9 120,03 грн. (а.с. 3, 9-10).

Також судом встановлено, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 по цивільній справ №127/25110/14-ц, шлюб укладений між позивачем та відповідачкою 23.04.2014 у ВДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 644, розірвано (а.с.5).

Відповідно до копії судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 24.02.2022 у цивільній справ № 127/163/22, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.01.2022 і до досягнення дітьми повноліття.(а.с. 4).

За вказаним судовим наказом 20.04.2022 відкрито виконавче провадження №68839811, з його примусового виконання, яке знаходиться на виконанні Другого ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по вказаному виконавчому провадженні позивач має заборгованість станом на квітень місяць 2023 року становить 69 886,70 грн. (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме:стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Виходячи зі змісту ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів.

Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Позивач вважає, що стягнення з нього на підставі двох виконавчих проваджень на користь ОСОБА_2 на утримання трьох неповнолітніх дітей 1/4 та 1/3 частки від доходу, перевищує 50 % його заробітку (доходу), що фактично є погіршенням його матеріального становища та є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на корить відповідачки на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/3 частки від доходу на 1/4 частки від доходу.

Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини.

Враховуючи, що неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходяться на утриманні матері ОСОБА_2 , і даний факт відповідачем не спростовується, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги з боку ОСОБА_1 , на утримання дітей.

Згідно частини 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як встановлено судом, на даний час розмір стягуваних за всіма рішеннями суду аліментів дійсно перевищує 50 % від усіх видів заробітків та доходів позивача, та на трьох дітей він має сплачувати розмір аліментів в частині не більше 1/4 та 1/3 частини від всіх його доходів, що в сукупному розмірі становить 58 % від його доходів.

Таким чином, розмір відрахувань із заробітної плати позивача у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на виконання вищезазначених судового наказу та рішення суду, не перевищує 70 відсотків, тобто в межах встановлених законом.

Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища також не надано.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом також прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Суд, дослідивши викладену позицію позивача в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, адже факт наявності у позивача заборгованості по сплаті аліментів, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, а лише підтверджує неналежне виконання позивачем своїх обов`язків як батька по відношенню до своїх дітей щодо їх утримання та виконання рішення суду.

Крім того, з урахуванням вищевикладеного, розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням та судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Та згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, враховуючи , що судом відмовлено в задоволенні заявленого позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.180,182,184,192 СК України, ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: