№566/817/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року смт Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючої судді Бандури А.П.

при секретарі судового засідання: Альонову М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась у Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти, передані йому з ціллю ведення сільськогосподарського бізнесу у розмірі 5000 доларів США та 10000 гривень, у якості відшкодування моральної шкоди, а також стягнути судові витрати по справі.

Позовну заяву ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що в період з січня 2014 року по 3 липня 2018 року проживала однією сім`єю разом із відповідачем ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 . За час спільного проживання вони, разом із відповідачем, вели спільний бюджет та мали спільне господарство. У жовтні 2012 року позивачка отримала спадщину, яку відчужила ОСОБА_4 за 5000 доларів США. У липні 2014 року передала зазначені грошові кошти в розмірі 5000 доларів США відповідачу ОСОБА_2 для ведення спільного сільськогосподарського бізнесу. За усною з відповідачем домовленістю, 50% бізнесу мало належати позивачці. Вважає, що відповідач шляхом обману та зловживанням довірою заволодів її грошовими коштами в сумі 5000 доларів США.

26 квітня 2019 року позивачкою ОСОБА_3 було подано заяву до Млинівського відділення поліції Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення. 25 червня 2019 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КПК України та рекомендовано звернутись до суду за захистом порушених прав в порядку цивільного судочинства. Також позивачка вважає, що крім матеріальної шкоди, протиправними діями відповідача їй була заподіяна і моральна шкода, яку вона оцінила у розмірі 10000 грн.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

(а.с. 25)

18 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підтвердив, що із ОСОБА_3 з 2015 року по 2018 рік спільно проживали в будинку його батьків за адресою АДРЕСА_1 . В період з 2014 по 2018 року позивачка була студенткою Млинівського ДТЕК, постійного заробітку не мала, та фактично була на повному його утриманні. Станом з 2015 по 2018 роки він був офіційно працевлаштований та працював у ФГ Млинівська «Чайка» - ветеринарним лікарем та мав постійний високий дохід, а тому повністю забезпечував їх з ОСОБА_3 продуктами харчування, одягом та іншими побутовими речами, необхідними для повноцінного проживання, надавав їй власні кошти на особисті потреби. Будь-яких коштів від ОСОБА_3 не отримував, а про її спадщину дізнався лише із змісту позовної заяви. Факт передачі коштів надуманий позивачем.

(а.с. 29-30)

04 листопада 2021 року позивачка ОСОБА_3 надіслала до суду відповідь на відзив, у якій вона просила задоволити заявлені позовні вимоги повністю, стверджує, що передавала відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, кошти передавалися у присутності батьків ОСОБА_2 , а місцем фактичної передачі коштів було АДРЕСА_2 . Оскільки, відповідачем не було повернуто позивачеві ОСОБА_3 позичені грошові кошти. Будь-які угоди між ними з приводу продовження часу користування грошовими коштами не укладалися, а тому неповернення коштів слід кваліфікувати як безпідставне збереження відповідачем чужого майна, яке підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

(а.с. 34-35)

15 грудня 2021 року до суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, у якій вона просить задовольнити її заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль білого кольору, марки «PEUGEOT PARTNER, зареєстрованого у Сервісному центрі МВД 5642 по м. Дубно 21 березня 2018 року з державним номерним знаком НОМЕР_1 та житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і визнати за нею, ОСОБА_1 право особистої приватної власності в сумі 5000 доларів США.

(а.с. 56-59)

10 січня 2022 року позивачка ОСОБА_1 вдруге подала уточнену позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя в якій вона просить задовольнити її заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль білого кольору, марки «PEUGEOT PARTNER, зареєстрованого у Сервісному центрі МВД 5642 по м. Дубно 21 березня 2018 року з державним номерним знаком НОМЕР_1 та житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і визнати за нею, ОСОБА_1 право особистої приватної власності в сумі 5000 доларів США, які знаходяться у відповідача. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

(а.с. 127-133)

28 червня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про зміну порядку розгляду справи із спрощеного позовного провадження на загальне позовне провадження.

(а.с. 164-165)

Ухвалою суду від 28 липня 2022 року в прийнятті уточненої заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя від 15 грудня 2021 року і уточненої заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя від 10 січня 2022 року - відмовлено.

(а.с. 183-184)

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Халімончук Р.М., в судове засідання не з`явилися, позивачка подала до суду заяву від 20 вересня 2023 року, у якій просила судове слухання проводити без її участі та без участі її представника, зазначила, що заявлені позовні вимоги в первісній позовній заяві підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Драган В.П. у судове засідання не з`явилися, представник відповідача подав до суду клопотання від 20 вересня 2023 року, в якому просив суд судовий розгляд даної справи проводити за відсутності відповідача та його представника, зазначив, що позов не визнає взагалі і вважає його безпідставним, а тому просить відмовити в його задоволенні із врахуванням аргументів, зазначених у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_3 приблизно із 2015 року проживала разом із відповідачем ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , де вели спільно господарство. У 2018 році ОСОБА_3 перестала проживати із відповідачем та поїхала в Житомирську область, що не заперечується сторонами по справі, а також вбачається з копії акту від 28.11.2019 р. про встановлення факту спільного проживання, відзиву відповідача.

(а.с. 7, 29-30)

26 квітня 2019 року до Млинівського ВП Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області поштою надійшла заява ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 , 1991 р.н., житель с. Озліїв Млинівського району Рівненської області, шляхом обману та зловживання довірою заволодів її грошима в сумі 5000 доларів США. Відомості по даному факту, відповідно до вимог ст. 214 КПК України 26 квітня 2019 року внесено до ЄРДР за № 0000187 та розпочато досудове розслідування.

З копії пояснення від 26.04.2019 року ОСОБА_2 вбачається, що під час проживання із ОСОБА_3 , вона перебувала на його забезпеченні, оскільки була студенткою і отримувала пенсію. Про грошові кошти та спадщину в розмірі 5000 доларів США йому нічого невідомо та ніякими грошима ОСОБА_3 він не заволодівав.

(а.с. 8)

Згідно копії протоколу допиту свідка від 06.06.2019 року ОСОБА_5 надала пояснення, що за час спільного з ОСОБА_3 проживання ОСОБА_2 ніяких дорогоцінних покупок не здійснював, жодних грошових коштів ОСОБА_3 для ОСОБА_6 не надавала та він ніякими коштами не заволодівав.

(а.с. 9-10)

Відповідно до копії протоколу допиту свідка від 24.06.2019 року ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_2 проживав із ОСОБА_3 в с. Озліїв колишнього Млинівського (тепер -Дубенського) району Рівненської області. Неодноразово свідок до них заходив у гості і жодних конфліктів між ними не було. Також він стверджує, що ОСОБА_2 самостійно забезпечена особа, офіційно працює та не погребує ніяких грошових коштів.

(а.с. 11)

Згідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 25 червня 2019 року слідчого СВ Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області Гасяка Р.Г., в ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження № 0000187 від 26 квітня 2019 року за ч. 1 ст. 190 КК України, не здобуто чітких об`єктивних даних, які б свідчили про заволодінням шляхом обману грошовими коштами в розмірі 5000 доларів США громадянином ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, 25 червня 2019 року кримінальне провадження № 0000187 від 26 квітня 2019 року, порушене за ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу даного злочину.

(а.с. 12-14)

До уточненої позовної заяви від 15 грудня 2021 року, позивачкою ОСОБА_3 долучено копію довідки Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області про її доходи за за № 1600 від 29 жовтня 2021, з якої вбачається, що за період з 01 січня 2014 р. по 30 листопада 2021 р. вона отримала пенсії в розмірі 185644,40 грн., копію додатку до диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 , виданого 29 червня 2017 року Млинівським ДТЕК про навчання ОСОБА_3 у даному навчальному закладі в період з 01 вересня 2014 року по 29 червня 2017 року; копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний номер документа 190523955, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 володів земельною ділянкою та житловим будинком в АДРЕСА_3 , право власності припинено 05 листопада 2018 року, а також житловим будинком в АДРЕСА_1 на підставі закриття права власності відчуження долі, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 29 грудня 2010 року; копії дублікатів квитанцій про оплату послуг зв`язку, електроенергії та газопостачання, копію довідки ПриватБанку від 28 листопада 2019 № 5UCMT5AEQT1F5NS2 про № рахунку, копію заяви приватному нотаріусу про видачу копії договору куплі-продажу частини будинку від 07 грудня 2021 року, копію відповіді територіального сервісного центру № 1843.

(а.с. 60-64, 66, 67, 68-107, 108, 112, 113)

Суд критично оцінює, і не бере до уваги, вищезазначені письмові докази, оскільки вони долучалися до уточненої позовної заяви, в прийнятті якої, ухвалою суду від 28 липня 2022 року відмовлено.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини;

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови вказано, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, позивачкою не доведено умови та підстави виникнення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168, 1195 ЦК України, п.п. 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Млинівський районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.П. Бандура