КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/25506/19

номер провадження №22-ц/824/8538/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представники відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 12 жовтня 2021 року /суддя Козленко Г.О./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування свідоцтва про право власності на житло та скасування реєстраційного запису, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі розпорядження органу приватизації Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.11.2002 року № 28364;

- скасувати державну реєстрацію (реєстраційний запис про державну реєстрацію) права власності на 37/100 частини квартири АДРЕСА_1 , вчинену Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.11.2002 року № 28364.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 2 а.с. 67-70/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, задовольнивши позові вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що свідоцтво про право власності, видане органами приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді, є правовою підставою для набуття права власності та здійснення державної реєстрації права власності, тобто є правовстановлюючим документом, на підставі якого не право виникає, змінюється чи припиняється. Тому, помилковим є рішення суду першої інстанції щодо неналежно обраного способу захисту права. Щодо процесуальних порушень судом першої інстанції, вказувала, що до 02 березня 2023 року не отримувала рішення суду, воно було внесено до ЄДРСР 20.03.2023 р.

Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації Х. Федорчук звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказувала, що відповідно до матеріалів приватизаційної справи, яка наявна у відповідача - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, приватизація 37/100 частин комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , була оформлена згідно з наданим наймачем переліком документів, що передбачений чинним законодавством на момент приватизації квартири, а саме: заявою наймача (оформленою на підприємстві по обслуговуванню житла - Дільниці по експлуатації житла № 910 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства та завіреною підписом керівника та відбитком печатки вказаного підприємства) та довідкою про склад сім`ї наймача квартири (Довідка Ф-5 для комунальних квартир). Вказана приватизація була здійснена відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56 чинного на момент приватизації. Враховуючи вищезазначене, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Начальник Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації А. Сидорчук також звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість її підстав. Вказував, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_7 , органом приватизації було прийнято розпорядження про передачу заявниці у приватну власність 37/100 квартири АДРЕСА_1 . Розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності було видано з дотриманням вимог чинного на момент приватизації законодавства, а тому підстави для скасування вказаного розпорядження відсутні. Враховуючи викладене, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року ухвалене з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, клопотала про розгляд справи в режимі відеоконференції, однак, у зв`язку з відсутністю технічної можливості суду їй було повідомлено, що таке клопотання колегією не задоволено, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що станом на 2002 рік в квартирі АДРЕСА_1 , що належала до державного житлового фонду були прописані 5 осіб: ОСОБА_7 , 1924 року народження - наймач та члени ії сім`ї: син - ОСОБА_8 , 1958 року народження, ОСОБА_3 , 1959 року народження - невістка, ОСОБА_5 , 1985 року народження - онука та ОСОБА_6 , 1987 року народження - онук.

Вказане підтверджується довідкою форми № 3 від 06.04.2002 року № 737, виданою ДЕЖ № 910 КП про утриманню житлового господарства Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, що знаходиться в матеріалах дослідженої судом справи № 2-943-1/02 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , третя особа: Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація про зміну договору житлового найму.

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2002 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про зміну договору найму залишено без задоволення.

Згідно з рішенням судової колегії цивільної палати Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2002 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2002 року скасовано та ухвалено нове, відповідно до якого позов ОСОБА_7 задоволено; змінено договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язано УЖГ Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації м. Києва укласти з ОСОБА_7 , 1924 року народження окремий договір найму на займану нею кімнату житловою площею 15.4 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

В подальшому, 04 червня 2003 року згідно з Ухвалою Верховного Суду України рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 серпня 2002 року скасовано, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2002 року залишено в силі.

Встановлено, що 19 листопада 2002 року ОСОБА_7 звернулась із заявою до Органу приватизації Солом`янського району м. Києва про передачу їй у власність житлового приміщення розміром 15,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 , що становить 37/100 частини від загальної площі квартири ( а. с. 81- 82).

22 листопада 2002 року Відділом приватизації Солом`янського району м. Києва ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на 37/100 частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с.157).

Будь-яких заяв про передачу у власність інших 63/100 частин квартири до Органу приватизації Солом`янського району м. Києва не надходило.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Серія НОМЕР_1 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , який був зареєстрований у вищевказаній квартирі ( а.с.20).

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі АДРЕСА_1 за період з 20.01.2017 по ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованими значаться померла ОСОБА_7 , ОСОБА_3 - позивач та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 - відповідачі по справі.

Видане органом приватизації Солом`янського району м. Києва 22 листопада 2002 року ОСОБА_7 свідоцтво на 37/100 частин спірної квартири, позивач вважає незаконним у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами частини 1 ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» якими визначено, що приватизація здійснюється шляхом:

- безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

- продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності регулюється ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону).

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, яке було чинним на момент передачі у власність ОСОБА_7 37/100 частин квартири АДРЕСА_1 , громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Встановлено, що до заяви ОСОБА_7 про передачу їй у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було додано довідку про склад сім`ї до якої включено ОСОБА_7 з відомостями про зайняття нею житлової площі у розмірі 15,4 кв.м., що становить 37/100, а також члена ії сім`ї ОСОБА_8 , із зайняттям ним 26,6 кв.м. житлової площі , що становить 63/100.

Відомості про інших осіб, що зареєстровані у вказаному житловому приміщенні у довідці, виданій ДЕЖ № 910 КП по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва відсутні.

На час приватизації ОСОБА_7 37/100 частин квартири, було наявне рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2002 року, яким зобов`язано УЖГ Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації м. Києва укласти з ОСОБА_7 , 1924 року народження окремий договір найму на займану нею кімнату житловою площею 15.4 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 , однак, докази звернення вказаного рішення до виконання у матеріалах справи відсутні.

Водночас, оцінюючи обраний позивачкою спосіб захисту свого порушеного права, суд першої інстанції виходив із наступного.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У даному спорі правовою підставою для звернення до суду позивачка вважає порушення її законного права стосовно спірної квартири видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно 22 листопада 2002 року.

Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, підставою для скасування свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу приватизації на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

Вказане кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 925/797/17 від 27 червня 2018 року, від 05 лютого 2020 року № 904/750/19, від 27 травня 2020 року № 442/2771/17.

Встановлено, що свідоцтво про право власності на 37/100 частин квартири АДРЕСА_1 від 22 листопада 2002 року видане на підставі розпорядження органу приватизації Солом`янського району м. Києва від 22 листопада 2002 року № 28364 .

Вказане розпорядження № 28364 на час вирішення спору є чинним і не скасоване, що залежить у прямому зв`язку з підставою для скасування свідоцтва про право власності.

За таких обставин, враховуючи, що позивачкою вимоги про визнання незаконним розпорядження органу приватизації не заявлялись, суд позбавлений можливості для захисту прав позивачки шляхом скасування свідоцтва про право власності.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, про те, що свідоцтво про право власності, видане органами приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді, є правовою підставою для набуття права власності та здійснення державної реєстрації права власності, тобто є правовстановлюючим документом, тому, помилковим є рішення суду першої інстанції щодо неналежно обраного способу захисту права, відхиляються з огляду на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 925/797/17 від 27 червня 2018 року, від 05 лютого 2020 року № 904/750/19, від 27 травня 2020 року № 442/2771/17.

Так, суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 12 жовтня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: