Справа №489/4232/23
Провадження №2/489/1743/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Войтенко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу

встановив.

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача сплачений аванс у розмірі 21941,16 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 26.07.2023 еквівалентно 600 доларів США. Мотивуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2022 року між нею та відповідачкою укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1 вказаного договору, у термін до 28 лютого 2022 року продавець був зобов`язаний передати у власність покупця з укладенням нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а покупець прийняти і сплатити житлову 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Згідно до п. 4 вказаного договору, при його укладенні покупець передає продавцю гарантійну суму - аванс у розмірі 41942 грн., що на момент укладення цього договору по курсу НБУ становило 1500 доларів США. Однак, у зв`язку з початком повномасштабної збройної агресії Російської Федерації, 24.02.2022 укладення договору купівлі - продажу з нотаріальним посвідченням виявилося неможливим, оскільки реєстри прав власності на нерухоме майно тимчасово не працювали та нотаріуси тимчасово зупинили свою роботу. Крім того, з 15.03.2022 вона виїхала за межі України заради безпеки. 10 вересня 2022 року повернувшись до України, вона на початку 2023 року всі об`єктивні перешкоди для укладення договору купівлі-продажу були усунуті, але відповідачі почали ухилятися від укладення договору купівлі - продажу квартири. 17 березня 2023 року зазначену квартиру було продано іншій особі ОСОБА_3 . Вона намагалася в досудовому порядку вирішити питання про повернення переданого відповідачці авансу. До теперішнього часу їй повернуто частину авансу у розмірі 32911,74 грн. Решту суми, у розмірі 21941,16 грн. відповідачка повертати відмовляється, на зв`язок не виходить.

Ухвалою суду від 28.07.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Позивачка просила розглядати справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує про що написала відповідну заяву.

Відповідачка подала заяву про визнання позову, просила зменшити витрати на правову допомогу до 1500гривен.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

09 лютого 2022 року між ОСОБА_2 (далі - продавець) та ОСОБА_1 (далі - покупець) укладено Попередній договір про укладення договору купівлі - продажу квартири (далі - Договір), відповідно до якого у строк до 28 лютого 2022 року продавець зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі - продажу (далі - основний договір), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити житлову 2 кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябовою А.В.

Відповідно до п. 4 Договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін, покупець передає продавцю передоплату у вигляді гарантійної суми 41942 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору по курсу НБУ складає 1500 доларів США, а продавець отримує зазначену гарантійну суму. Залишкову суму 1132458 грн. 00 коп., що еквівалентні по курсу НБУ на день укладення договору становить 40500 доларів США покупець зобов`язується сплатити продавцю на умовах визначених основним договором.

В обумовлений сторонами строк договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості між сторонами не був укладений.

Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу житлової квартири у строк та на умовах, передбачених цим договором, продавець повинен повернути покупцеві одержану від нього гарантійну суму 41942 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору по курсу НБУ складає 1500 доларів США та сплатити штрафні санкції у розмірі 41942 грн. 00 коп. протягом трьох днів з дня вимоги, заявленої в будь якій формі. Про отримання повернутої суми покупцем, продавцю буде видано розписку.

Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) покупця від купівлі житлової квартири у строк та на умовах, передбачених цим договором, гарантійна сума у розмірі 41942 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору по курсу НБУ складає 1500 доларів США, залишається у продавця і поверненню не підлягає (п. 5 Договору).

Згідно п. 6 Договору, сторони домовилися, що у випадку форс мажорних обставин, незалежних від покупця та від продавця, продавець повинен повернути 41942 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору по курсу НБУ складає 1500 доларів США, без штрафних санкцій для кожної із сторін. Форс мажорні обставини мають бути підтвердженими відповідним документом, виданим ТПП України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» відповідно до п. 1 Указу Президента України № 64/2022 був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Який продовжувався і триває дотепер.

Позивачка зазначає, що вона 15.03.2022 виїхала за межі України та повернулася лише 10.09.2022, на підтвердження зазначеного до матеріалів справи долучено Паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_1 . На даний час квартира АДРЕСА_1 продана іншій особі.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 26.07.2023, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі - продажу від 17.03.2023, посвідченого приватним нотаріусам Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 222.

Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості закріплений у ст. 627 ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.ст.546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд вважає, що сума, яка названа у Попередньому договорі, гарантійною, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується також з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі №6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12 та Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року №461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 (провадження №61-22682св1 та від 13 січня 2021 року у справі №686/6823/14-ц (провадження №61-6475св20).

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума 41942,00 грн. (що еквівалентно 1500 дол. США на день укладання договору) є авансом, який підлягає поверненню.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з пунктом 4 договору на підтвердження зобов`язання за договором та на забезпечення його виконання покупець до укладення договору передав продавцю гарантійну суму у еквіваленті 1500,00 доларів США, яка при укладенні договору купівлі-продажу зараховується до оплати за об`єкт.

Згідно змісту пункту 4 договору про наміри від 09.02.2022, сторонами зазначено у минулому факт передання продавцю еквіваленту 1500,00 доларів США. Підписуючи вказаний договір, продавець погодився, що ним уже отримана сума еквівалентна 1500,00 доларів США.

Таким чином, факт отримання коштів відповідачем є доведеним. Відсутність письмової розписки не спростовує факту передачі авансового платежу, який підтверджується іншим письмовим доказом.

Станом на день підписання Попереднього договору - 09.02.2022, 1500 доларів США за офіційним курсом НБУ (27,9619 грн. - 1 долар США) становить 41942,00 грн., на день подання позову - 26.07.2023, 1500 доларів США за офіційним курсом НБУ (36,5686 грн. - 1 долар США) еквівалентно 54852,90 грн.

Позивачка зазначає, що в досудовому порядку їй було частково повернуті грошові кошти (гарантійну суму) у розмірі 32911,74 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 900 доларів США, решту суми у розмірі 21941,16 грн., що еквівалентно 600 доларів США відповідачка відмовляється повертати.

Враховуючи вище викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження при розгляді справи судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

З метою надання професійної правничої допомоги між Савицькою Г.Є. та ОСОБА_1 22 липня 2023 року укладено договір № 118 про надання правничої допомоги та додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 118 від 22.07.2023.

Згідно Акта № 1 виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги № 118 від 22.07.2023, встановлено перелік наданих послуг адвокатом клієнту, загальний розмір якого складає 7000,00 грн.

З прибуткового касового ордеру № 3 від 22.07.2023, вбачається, що ОСОБА_1 сплатила за Договором № 118 від 22.07.2023 грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. .

Згідно з ч.ч. 2, 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання правової допомоги № 118 від 22.07.2023, Додаткова угода № 1 від 24.07.2023 до договору про надання правничої допомоги № 118 від 22.07.2023, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, прибутковий касовий ордер № 3 від 22.07.2023, Опис наданих послуг з надання правничої допомоги адвокатом Савицькою О.Е ОСОБА_1, Акт виконаних робіт від 31.10.2019, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

В той же час, враховуючи визнання позову відповідачкою, критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, витраченого на ведення справи часу), суд приходить до висновку про зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 7000 грн. до 2500 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отримані в якості авансу за Попереднім договором про укладення договору купівлі - продажу квартири від 09 лютого 2022 року грошові кошти у розмірі 21941 грн. 16 коп., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 600 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривен.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривен вісімдесят копійок) сплачений за квитанцією від 26.07.2023.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено «25» вересня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева