ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8006/23 Справа № 201/7612/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Карлаш І.А. та представника ОСОБА_2 - адвоката Балашова С.В. на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 1998 року уклала шлюб із ОСОБА_1 , від якого мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне сімейне життя у сторін не склалося, тому вони проживають окремо. Також на розгляді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №932/6255/22 про розірвання шлюбу між ними.

Діти проживають разом із позивачем та, перебувають на її утриманні. З відповідачем відсутня домовленість щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дітей. Відповідач є працездатною особою, отримує дохід, як від підприємницької діяльності, так і від здачі нерухомого майна в оренду, продажу нерухомості та автомобілів на вторинному ринку.

Просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання його малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 7 500 грн. на кожного щомісячно, до досягнення ними повноліття, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 28.06.2023року.; в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 073,60 грн..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів до 3 000 грн. на кожну дитину, щомісячно. Посилається на необґрунтованість рішення та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Зазначає, що судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів не враховано майновий стан відповідача, адже у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану його бізнес став збитковим. Крім того, матеріали справи містять відомості про відсутність у відповідача доходів після 2021 року. Також вважає, помилковим визначення розміру аліментів із посиланням на наявне у його власності нерухоме майно, яке він не вважає коштовним та наголошує на тому, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки шлюб між сторонами досі не розірвано і позивач не дає згоди на його продаж. Щодо визначення доцільної суми аліментів, яка б відповідала його матеріальному становищу та могла забезпечувати потреби його дітей, вважає за необхідне виходити із мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину встановленого законодавством щодо стягнення аліментів на 2-х дітей у розмірі 1/3 частина від доходів платника аліментів.

Також з апеляційною скаргою звернувся представник ОСОБА_2 , в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначав, що суд першої інстанції не в повній мірі оцінив наявні в матеріалах справи докази щодо матеріального стану відповідача та його можливості сплачувати аліменти на кожну дитину по 10 000 грн. Зокрема, посилаюсь на доводи, апологічні доводам позовної заяви зазначав, що відповідач має свій бізнес, володіє десятьма об`єктами нерухомості та шістьма автомобілями деякі з яких є дуже коштовними. Також вважав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не має на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб та у березні 2023 року отримав від ОСОБА_5 450 000 грн. Вважає безпідставною відмову суду у стягненні аліментів з подальшою їх індексацією.

Також до апеляційної скарги було додано клопотання про витребування додаткових доказів у вигляді виписки по банківським рахункам відповідача в задоволенні якого ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник ОСОБА_2 просив відмовити в її задоволенні, як безпідставної та необґрунтованої. Зокрема зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, а відповідачем не спростовано його платоспроможність, а також наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 3 000 грн. на кожну дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу позивачки без задоволення через необґрунтованість. Посилаючись на доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги, зазначає, що твердження позивача про його можливість сплати аліментів на кожну дитину у розмірі 10 000 є помилковим і таким що суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи із того, що ціна позову визначена сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1п.3 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьком двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1998року.

Діти проживають з матір`ю, що не оспорюється відповідачем.

Встановлено,що відповідач є працездатною фізичною особою - підприємцем, обов`язкові страхові внески за нього сплачуються, окрім, ніж від імені страхувальника ОСОБА_1 , ще Інститутом транспортних систем і технологій «Трансмаг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Старий міст».

Відповідачем надані відомості про його доходи за період з 1999 року по 2021рік (включно).

Крім того, з наданих відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 07.07.2023року вбачається, що ОСОБА_1 в березні 2023 року отримав від ОСОБА_5 - 450 000 грн. (графа «спадщина чи дарунок від члена сім`ї 1 та 2 ступеню споріднення».

За інформацією РСЦ Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за ОСОБА_1 значаться зареєстрованими шість транспортних засобів. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві власності значиться нерухоме майно (а.с. 34-36) .

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є працездатною особою, яка має у власності нерухоме майно та транспортні засоби, інших осіб, які перебувають на його утриманні не має, а визначений розмір аліментів з урахування рівності обов`язку батьків по утриманню дітей буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного їх розвитку.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Положеннями ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 141 СК України мати,батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5статті 157 цього Кодексу .

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить: для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Доводи про те, що суд першої інстанції не врахував матеріальний стан відповідача, а тому не правильно визначив розмір стягнутих аліментів, є безпідставними.

Судом першої інстанції надана оцінка кожному доказу, який був долучений до матеріалів справи та правильно зазначено, що ОСОБА_2 не довела, що аліменти у розмірі 10 000 на кожну дитину є необхідним розміром аліментів на їх утриманням. У свою чергу відповідач не довів, що не може сплачувати аліменти у розмірі 7 500 на кожну дитину.

Апелянт зазначає, що він не працевлаштований, а позивач стверджує про наявність у нього доходу від продажу нерухомості, автомобілів та бізнесу.

Заперечуючи проти цього відповідач посилається, що бізнес не приносить доходу у зв`язку із воєнним станом та карантином, проте не зазначає в результаті якої діяльності і його розмір. Крім того наявні в матеріалах справи документи свідчить про наявність у відповідача доходів.

Відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання дітям та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При таких обставинах, встановивши, що діти проживають разом із матір`ю, суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, доводів і заперечень, дослідивши усі надані сторонами докази, надавши їм належну правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому судом враховано наявні у матеріалах справи докази щодо розміру доходів відповідача та наявність у нього нерухомого та рухомого майна.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу індексації аліментів слід зазначити наступне.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу їх безпідставного ненарахування судом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів, які не були предметом дослідження суду першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання дітей представником відповідача також не надавалось.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції з урахуванням вимог закону та дотримуючись балансу між інтересами дітей та можливістю відповідача сплачувати аліменти, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення таких аліментів у розмірі 7 500 грн. на кожну дитину.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову з урахуванням положень п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Карлаш І. А. та представника ОСОБА_2 - адвоката Балашова С. В. залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: