Справа № 569/8830/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк» про визнання відсутності права вимоги та кореспондуючого обов`язку за кредитним договором, припинення правовідносин за кредитним договором, визнання припиненим договору іпотеки, зобов`язання вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання відсутності права вимоги та кореспондуючого обов`язку за кредитним договором, припинення правовідносин за кредитним договором, визнання припиненим договору іпотеки, зобов`язання вчинення дій звернувся ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2023 року залучено до участі у цивільній справі №569/8830/22 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання відсутності права вимоги та кореспондуючого обов`язку за кредитним договором, припинення правовідносин за кредитним договором, визнання припиненим договору іпотеки, зобов`язання вчинення дій у якості правонаступника АТ «Альфа Банк» - АТ «СЕНС-БАНК».

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та визнати відсутність права вимоги у АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк» та кореспондуючого обов`язку у ОСОБА_1 за кредитним договором №377КЗ від 16 листопада 2007 року; припинити правовідносини за кредитним договором №377КЗ від 16 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк» (); визнати припиненим договір іпотеки №377КЗ-1 від 16 листопада 2007 року у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором №377КЗ від 16 листопада 2007 року; зобов`язати АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк» видати розписку про одержання виконання зобов`язання в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Згідно наданих письмових пояснень, просила суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір кредиту №377КЗ Надалі кредитний договір), відповідно до п.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 54700,00 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот) гривень 00 копійок, зі сплатою 13,5 процентів річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6. цього договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, передбаченого кредитним договором.

16 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір іпотеки №377КЗ-1 (надалі договір іпотеки) відповідно до п.1.1. якого цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з договору кредиту №377КЗ від 16.11.2007 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_1 , надалі за текстом договір кредиту, за умовами якого остання зобов`язана повернути іпотекодержателю отриманий кредит в межах максимального розміру основної заборгованості 54700,00 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот) гривень 00 копійок, з кінцевим терміном погашення до 15 листопада 2017 року, сплачувати нараховані відсотки за його користування і можливі неустойки у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.

Відповідно до п.1.2. договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього договору, іпотекодавець на умовах, передбачених цим договором, передає в іпотеку іпотеко держателю: земельну ділянку, загальною площею 0,2023 га, кадастровий номер 040050045, що розташована за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с.Бабин, яка стане власністю ОСОБА_1 після одержання ним у встановленому законом порядку державного акту на право власності на земельну ділянку. Державний акт буде виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Ящук Оленою Михайлівною, приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області 16 листопада 2007 року за реєстром №3032. Експертна вартість предмету іпотеки (земельної ділянки, загальною площею 0,2023 га, кадастровий номер 040050045, що розташована за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с.Бабин) відповідно до висновку ТзОВ «НІКОС. Оціночна компанія» про вартість земельної ділянки станом на 07 листопада 2007 року становить: 68377,00 гривень. За взаємною згодою сторін цього договору загальна іпотечна вартість предмету іпотеки складає 68377,00 грн. на дату укладення цього договору іпотеки.

У травні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №377КЗ відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 отримав від банку кредит у сумі 54700,00 грн. зі сплатою 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15 листопада 2017 року (далі кредитний договір). 16 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між баком, позичальником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір фінансової поруки №377КЗ-2 відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за невиконання зобов`язань позичальника за кредитним договором (далі договір поруки). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором щодо надання кредитних коштів виконав в повному обсязі. ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку з чим станом на 25 квітня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 119187,52 грн. Змінивши позовні вимоги під час проведення справи у суді першої інстанції, банк просив стягнути заборгованість станом на 06.04.2015 року в сумі 144861,36 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 49 499,61 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 41 6210,40 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 9370,70 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 15544,23 грн., інфляційні втрати за кредитом в розмірі 18 005,09 грн., інфляційні втрати за відсотками в розмірі 1 379,53 грн. В червні 2014 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов, в якому просив розірвати кредитний договір, припинити дію договору поруки внаслідок зміни відсоткової ставки кредиту без згоди поручителя та передати предмет іпотеки у власність позивача. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що з липня 2008 року банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за користування кредитом із 13,5 % до 21,0 % річних без згоди на те поручителя. Одностороннє збільшення відсоткової ставки, ігнорування умов договору, порушення законодавства в сфері захисту персональних даних та укладення договору при складних для нього умовах є підставою для розірвання кредитного договору.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2015 року первинний позов банку задоволено частково. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 91110,10 грн., яка складається: 49499,61 грн. заборгованість за тілом кредиту; 41610,40 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. У задоволенні позовних вимог банку про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 9370,70 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 15544,23 грн., інфляційних втрат за кредитом в розмірі 18005,09 грн., інфляційних втрат за відсотками в розмірі 1379,53 грн. відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 20594,74 грн., яка складається: заборгованість за тілом кредиту в сумі 17135,68 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 3459,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 68386,53 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту у сумі 30273,04 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 38113,49 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 420,32 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 847,06 грн.

Вказана постанова Рівненського апеляційного суду ніким не оскаржувалась та набрала законної сили.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду від 25 червня 2019 року задоволено. Розстрочено виконання рішення Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі №569/8314/14-ц про стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в сумі 20594,74 грн., з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 68386,53 грн., всього 88981,27 грн. строком на один рік (12 місяців) частинами, а саме: шляхом сплати по 7415,11 грн. на місяць.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15 жовтня 2019 року відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У зв`язку з вищевикладеним АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

В подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами про надання реквізитів для виконання рішення суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими заявами, зокрема і від 16 квітня 2020 року.

З дослідженої в судовому засіданні відповіді АТ «Альфа-Банк» від 27 квітня 2020 року №38114-23.1-б/б на звернення позивача, зокрема, зазначено наступне: « ОСОБА_4 ! У відповідь на ваше звернення вх. №73155 від 16 квітня 2020 року повідомляємо наступне. 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15 жовтня 2019 року відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У зв`язку з вищевикладеним АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до вимог Постанов Національного Банк №162 від 28 грудня 2018 р. №41 від 22 лютого 2019 року) з 05 серпня 2019 року в усіх банках України введено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN). З 13 січня 2020 року платежі здійснюватимуться тільки з реквізитами за стандартом IBAN. Доводимо до вашого відома, що вам необхідно вносити грошові кошти для погашення кредитної заборгованості за договір кредиту на рахунок №UA0000008, код 23494714, у призначенні платежу необхідно зазначити номер рішення суду або виконавчого листа/номер кредитного договору, ПАП та індивідуальний податковий номер.».

З досліджених в судовому засіданні квитанцій, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вбачається, що у період з 20 травня 2020 року по 24 лютого 2021 року на виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі №569/8314/14-ц було перераховано на рахунок отримувача АТ «АЛЬФА-БАНК» грошові кошти на загальну суму 93467,43 грн.

З дослідженої в судовому засіданні відповіді АТ «Альфа-Банк» від 26 березня 2021 року №27176-23.1-б/б адресованої на ім`я ОСОБА_1 зокрема, вбачається, що «За період з 25.06.2019р. по 22.02.2021р. (дата набрання законної сили Постанови Рівненського апеляційного суду, Справа №569/8314/14-ц) в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №377КЗ від 16.11.2007р. від органів ДВС надійшли грошові кошти у сумі 94734,76 грн. (надлишок у розмірі 5753,49 грн. банком було повернуто). Додатково зазначено, що станом на 25.03.2021р. за договором кредиту №337КЗ від 16.11.2007р. обліковується прострочена заборгованість, а саме: прострочені проценти 72341,10 грн., прострочене тіло 2090,89 грн., пеня 279491,00 грн.

12 серпня 2021 року позивач вчергове звернувся з письмовою заявою до АТ «Альфа-Банк» про припинення іпотеки за договором іпотеки №377КЗ-1 та припинення дії договору кредиту №377КЗ від 16 листопада 2007 року у зв`язку з повним виконанням рішення Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі №569/8314/14-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто, всі зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Особливості припинення зобов`язань за правочинами щодо фінансових інструментів, вчиненими на організованому ринку капіталу та поза ним, встановлюються законодавством.

Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як було встановлено вище, оскільки банк, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору звернувся до позичальника з вимогою про дострокове виконання умов договору, у відповідності до ст.1050 ЦК України, змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, таким чином було змінено строк дії договору.

Даний факт підтверджений дослідженою в судовому засіданні постановою Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, а відповідно до вимог ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Крім того, п.1.1. кредитного договору №377КЗ від 16 листопада 2007 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту 15 листопада 2017 року.

Після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються. Такий висновок зробив ВС в постанові № 175/4753/15-ц від 6 лютого 2019 року.

Відповідно до пункту 91 постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Іпотека відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. З Закону України «Про іпотеку»).

При цьому основним зобов`язанням є зобов`язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

За змістом ст.17 цього Закону, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Отже, за системним аналізом зазначених норм права, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими представником відповідача, а також те, що заборгованість за кредитним договором, яка була визначена постановою Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, (яка набрала законної сили та ніким не оскаржувалась), сплачена позивачем у повній мірі та у відповідності до ч.3 ст.1049 ЦК України вважається повернутою в повному обсязі, а суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання відсутності права вимоги та кореспондуючого обов`язку у позивача перед відповідачем та визнання припиненими правовідносин за кредитним договором та договором іпотеки у зв`язку з належним виконанням зобов`язань, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права забезпечить належне його відновлення, тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3969,60 грн. згідно наявних в матеріалах справи квитанцій, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.15,16,509,526,527,530,546,593,598,599,1046,1048,1049,1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк» про визнання відсутності права вимоги та кореспондуючого обов`язку за кредитним договором, припинення правовідносин за кредитним договором, визнання припиненим договору іпотеки, зобов`язання вчинення дій задоволити.

Визнати відсутність права вимоги у АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк» та кореспондуючого обов`язку у ОСОБА_1 за кредитним договором №377КЗ від 16 листопада 2007 року.

Визнати припиненими правовідносини за кредитним договором №377КЗ від 16 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступником АТ «Альфа-Банк».

Визнати припиненим договір іпотеки №377КЗ-1 від 16 листопада 2007 року у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором №377КЗ від 16 листопада 2007 року.

Зобов`язати АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк» видати ОСОБА_1 розписку про одержання виконання зобов`язання в повному обсязі.

Стягнути з АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «Альфа-Банк», м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ідентифікаційний код юридичної особи 23494714 на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3969,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступник АТ «Альфа-Банк», м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ідентифікаційний код юридичної особи 23494714

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов