Ухвала

28 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 607/16725/22

провадження № 61-13888ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неналежним розглядом звернення органом державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неналежним розглядом звернення органом державної влади у розмірі 700 000,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

ОСОБА_1 у касаційній скарзі (принаймні, так розуміє суд) міститься посилання, зокрема, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень.

Водночас, заявником не зазначено які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду і яких саме постановах Верховного Суду (дата, номер справи), застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та не врахування судом апеляційної інстанції вказаної постанови не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України мають рекомендаційний характер.

Інших підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, яке оскаржується заявником повністю, у касаційній скарзі не наведено та не обґрунтовано.

Підсумовуючи, Верховний Суд встановив, що ОСОБА_1 не навів передбачені пунктом 1 частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень.

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку, тому касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неналежним розглядом звернення органом державної влади вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков