Справа № 761/7541/23
Провадження № 2/761/6157/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухини А.С.,

учасників справи:

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Ємельянової І.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача Головного сервісного центру МВС про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023 справу передано для розгляду судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10.04.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - Головного сервісного центру МВС про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Клопотання мотивовано тим, що відповідач не є учасником цивільно-правових відносин, а також не є особою яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на автомобіль, а заявлені позивачем вимоги зобов`язального характеру не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення вказаного клопотання.

Представник відповідача подане клопотання підтримав з підстав зазначених у ньому.

Суд, дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення учасників учасників не вбачає підстав для застосування в даній цивільній справі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме: закриття провадження у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходями з наступного.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справ спір, що виник між сторонами не є публічно-правовим, а тому не відноситься до адміністративної юрисдикції.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача Головного сервісного центру МВС про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про зобов`язання вчинити дії не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст. 76-84, 258-260, 393, 394 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання представника відповідача Головного сервісного центру МВС про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про зобов`язання вчинити дії, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Аббасова