Справа №752/5062/23
Провадження № 2/752/4201/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.06.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участю секретаря - Ящука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про внесення змін до актового запису цивільного стану,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із позовом до Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про внесення змін до актового запису цивільного стану.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у лютому 2023 року на своє звернення про внесення змін до актового запису про смерть його прабабусі ОСОБА_2 щодо національності «німкеня» замість невірно вказаної «українка», він отримав відповідь про відмову у внесенні зазначених змін. Вважає, що відповідь відповідача щодо відмови у внесенні зміни національності його прабабусі з «українки» на «німкеня» незаконною, посилаючись на те, що його прабабуся народилася в німецькій колонії Новий Данциг (Миколаївська область), про що свідчить запис про народження ОСОБА_2 , де вказано лише її мати.

Вказав, що факт народження його прабабусі ОСОБА_4 в німецькій колонії Новий Данциг, Миколаївської області підтверджується записом про народження з російського державного історичного архіву. В дійсності вона є німкенею, оскільки справжню національність не вказували на той час з політичних міркувань. Побоюючись репресій і переслідувань з боку радянської влади прабабуся була вимушена змінити у документах свою національність, так як відчувала утиски та зневажливе ставлення до себе як представника німецького народу. Вказані обставини стали відомі позивачу з розповідей батька та бабусі.

Позивач зазначив, що актовий запис, до якого він просить внести зміни є старого зразка та містить графу «національність», де вказано, що його прабабуся є «українкою», що позбавляє позивача можливості підтвердити своє дійсне національне походження.

Внесення змін до актового запису про смерть про національність прабабусі і про її німецьке етнічне походження необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав, в тому числі права на ідентифікацію своєї національності, на повноправну участь у німецьких національно - культурних товариствах і об`єднаннях, заходах, святах, для отримання документа, який підтверджує приналежність до німецького народу.

У зв`язку із зазначеним позивач просить суд встановити факт неправильності запису в актовому записі цивільного стану про смерть ОСОБА_2 №903 від 16 жовтня 1959 року в графі «національність померлої особи» та зобов`язати Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про смерть ОСОБА_2 №903 від 16 жовтня 1959 року в графі «національність померлої особи» з «українка» на «німкеня».

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, подав заяву про розгляд справи без участі відповідача. За результатами розгляду справи просить ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , народився у місті Києві, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 . Його батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Батько позивача народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 . Його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №Т-2782/6/8019.14/2824-20 від 01.07.2021 в заяві про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 на ім`я ОСОБА_7 остання вказала своїми батьками ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

Згідно Довідки №Т-992/03- 16 від 22.12.2018 з Держаного архіву Миколаївської області, записи про народження ОСОБА_7 за 1921 рік не збереглися, оскільки актові записи підвідділу ЗАГС виконкому Миколаївської міської Ради робітничих, селянських та червоноармійських депутатів про народження за 1921 рік надійшли на зберігання до держархіву не в повному обсязі.

Прапрабабуся позивача - ОСОБА_2 , 1892 р.н., народилася в німецькій колонії Новий Данциг (Миколаївська область), про що свідчить запис про народження ОСОБА_2 , в якому вказана лише її мати - ОСОБА_4 .

У метричній книзі Миколаївської лютеранської парафії Херсонського повіту Херсонської області за 1903 р. є запис про затвердження хрещення ОСОБА_2 , поселенки німецької колонії Новий Данциг (Державний архів Миколаївської області, Ф-484 Колекція метричних книг установ релігійних культів, що існували на території Миколаївської області , опис 1, 1804-1925 рр., оп.1, спр. 2353, арк. 48, 53).

Зміна дівочого прізвища ОСОБА_2 підтверджується записом про вінчання ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , лютеранського віросповідання, поселенки німецької колонії Новий Данциг в метричній книзі в Соборної Різдва - Богородичної церкви міста Миколаїв Херсонського повіту Херсонської губернії (Державний архів Миколаївської області, Ф-484, оп.1, спр. 1644, арк. 1, 45).

Відповідно до Експертного висновку щодо національної належності ОСОБА_2 поселенка німецької колонії Ново-Данциг Херсонської губернії, мала німецьке походження.

За часів Російської імперії національність в жодних документах не зазначалася, а лише віросповідання, яке опосередковано свідчило про етнічну приналежність.

Відповідно до даних Статистичного бюро при Миколаївському окружному виконавчому комітеті «Населені пункти Миколаївського округу за переписом 17 грудня 1926 р.» в Ново-Данциг мешкали німці.

Таким чином встановленим є те, що ОСОБА_4 , 1871 р.н., народилася в німецькій колонії Новий Данциг, Миколаївська область, що підтверджується записом про народження з російського державного історичного архіву.

Справжню національність на той час не вказували з політичних міркувань. Зі слів бабусі та батька, позивачу стало відомо, що побоюючись репресій і переслідувань з боку радянської влади прабабуся була вимушена змінити свою національність, оскільки відчувала утиски та зневажливе ставлення до себе, як представників німецького народу, вона була змушена всіляко приховувати факт належності до національності німців, особливо напередодні другої світової війни. Аналогічно приховували факт належності до національності німців бабуся та батько позивача. Хоча за своє життя родина позивача відносить себе як до німецької громади, однак не приділяли уваги оформленню документів, боялися відрізнитися на фоні всіх своєю національністю.

Актовий запис про смерть №903 від 16.10.1959 р. цивільного стану, до якого позивач просить внести зміни, містить графи - «національність», в яких зазначена національність прабабусі - «українка».

Внаслідок отримання будь-якого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, витворюється національність відносно прабабусі - «українка», тим самим документально фіксуючи та спростовуючи дійсне походження позивача, що позбавляє його можливості впорядкувати документи та підтвердити свій статус, національну ідентичність, підтвердити своє дійсне національне походження, скористатись окремими пільгами та гарантіями, передати німецьку декларацію своїм нащадкам.

Висновком від 07.02.2023 №221 відповідач відмовив позивачу внести зміни до актового запису про смерть ОСОБА_2 №903 від 16.10.1959.

У вказаному висновку зазначено: «відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 відмовлено у внесенні змін до актового запису про смерть №903 від 16.10.1959, складеного Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Реєстраційний номер 89635762) на ОСОБА_2 - виправити в графі «національність померлої особи» з «УКРАЇНКА» на « НІМКЕНЯ » у зв`язку з відсутністю підстав, а саме: зміна національності чинним законодавством не передбачена та враховуючи Указ Президента Україна від 27.01.1999 р. №70 «Про втрату чинності Указу Президента від 31 грудня 1991 р. №24 «Про порядок зміни громадянами України національності». Крім того, в архівній довідці Державного архіву Миколаївської області №Б-7/03-05 від 11.01.2023 та в архівному витязі зі списку народжених та хрещених по Миколаївській лютеранській парафії Херсонського повіту Херсонської області (нині Миколаївської області) за 1903 рік зазначено - є актовий запис №31 про затвердження 25 березня 2903 року миколаївським пастором Маєром хрещення 08 травня 1897 року кістером Маухом у с. Ново- Данциг ОСОБА_2 , котра народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вказана її мати- ОСОБА_4 , мешканка с. Ново-Данциг, незаміжня»; в архівній довідці Державного архіву Миколаївської області №11-14/03-05 від 11.01.2023 та в архівній копії метричної книги Соборної Різдво-Богородицької церкви м. Миколаїв Херсонського повіту Херсонської області (нині Миколаївської області) про шлюб прабаби заявника) за 1910 рік зазначено - є актовий запис від 19 лютого №9 про шлюб миколаївського міщанина ОСОБА_10 , 22 років, православного віросповідання, та мешканки АДРЕСА_1 ім`я по батькові у документі не вказано), 19 років, лютеранського віросповідання, обидва першим шлюбом». Національність у метричних книгах не вказувалась».

Положеннями статті 11 Конституції України визначено, що держава сприяє консолідації та розвиткові зокрема етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи

Право на національну ідентифікацію віднесено до особистих немайнових прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Тож в силу прямих вимог закону, заявлена вимога не містить в собі спору про право.

Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, лови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою (ст. 14 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно п. 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

У відповідності ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин в Україні, громадяни України мають право обирати та відновлювати свою національність.

Примушення громадян в будь якій формі до відмови від своєї національності не допускаються.

На сьогодні встановити відповідний факт, окрім як в судовому порядку, не видається можливим з огляду на те, що чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, що підтверджується листом Міністерством юстиції № В-350-35 від 13.07.99 року. Згідно вказаного листа зміна національності чинним законодавством не передбачена, оскільки Указ Президента України від 31 грудня 1991 р. "Про порядок зміни громадянами України національності" втратив чинність згідно з Указом Президента України від 27.01.1999 року № 70/99.

Слід також зазначити про те, що зазначення національності в актових записах цивільного (до 2000 р. - «громадянського») стану регулювалось Інструкцією «Про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні», затвердженою Міністром юстиції УРСР 29.12.1984 р. № 22/5 із змінами та доповненнями Міністерства юстиції України від 19.04.1994 р. № 15/5. Вона передбачала фіксацію «громадянства та національності» батька і матері в актовому записі та свідоцтві про народження дитини. Ця Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Позивач звернувся до суду із позовом про внесення змін в частині виправлення запису стосовно національності прабабусі в актовий запис цивільного стану старого зразку складений у 1959 р., який містить графу - «національність».

На підставі аналізу, вищезазначених нормативно-правових актів, вбачається той факт, що в зв`язку з тим, що позивач просить встановити факт неправильності актового запису про смерть ОСОБА_2 №903 від 16 жовтня 1959 року, внести зміни в графі «національність померлої особи» з «українка» на «німкеня», суд приходить до висновку, що така вимога підлягає задоволенню, оскільки на момент складання актового запису діяв інший закон у часі, який передбачав зазначення національності в актових записах цивільного стану. Право на звернення до суду із такою вимогою виникло у позивача як у спадкоємця після померлого свого батька та бабусі, факт смерті яких підтверджується свідоцтвами про смерть Серія НОМЕР_3 від 21.11.2019 та Серія НОМЕР_4 від 26.06.2021.

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

За змістом п.1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р за № 55/18793, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції) далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Згідно п. 2.13 вказаних Правил підставою для внесення змін в актові записі цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» № 12 від 07.07.1995 року, суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).

Пунктом 9 цієї ж постанови судам роз`яснено, що в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, місця і дати народження, коли були допущені помилки під час реєстрації акта.

Відповідно до п. 11 вищезгаданої постанови суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Відповідно до абз. 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 р. № 12 «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадського стану» питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставах письмових та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Оскільки національність особи визначається національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про народження особи, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення доповнень в актовий запис щодо національності.

На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду - п. 2.16.7. Правил. Отже, єдиний нормативно-правовий документ, що встановлює порядок внесення записів до актів цивільного стану, а саме Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, не передбачає іншої процедури окрім як наявність рішення суду.

За статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає за можливе встановити факт неправильності запису в актовому записі цивільного стану про смерть ОСОБА_2 №903 від 16 жовтня 1959 року в графі «національність померлої особи» та внести зміни до цього актового запису в графі «національність померлої особи» з «українка» на «німкеня», а тому суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Із матеріалів справи убачається, що внесення змін до актового запису про смерть про національність прабабусі і про її німецьке етнічне походження необхідне позивачу для впорядкування документів, для реалізації особистих прав, в тому числі права на ідентифікацію своєї національності, на повноправну участь у німецьких національно - культурних товариствах і об`єднаннях, заходах, святах, для отримання документа, який підтверджує приналежність до німецького народу. Судом встановлено, що внесення змін до актового запису про смерть про національність прабабусі позивача прав та інтересів третіх осіб не порушує.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76,77, 78, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про внесення змін до актового запису цивільного стану - задовольнити.

Встановити факт неправильності запису в актовому записі цивільного стану про смерть ОСОБА_2 №903 від 16 жовтня 1959 року в графі «національність померлої особи».

Зобов`язати Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 903 від 16 жовтня 1959 року про смерть ОСОБА_2 в графі «національність померлої особи» замість «українка» внести запис «німкеня».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя