ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м. Чернівці

Справа № 715/2507/22

Провадження №22-ц/822/611/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар - Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Кривцова Крістіна Танасіївна,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2023 року, головуючий у І-й інстанції - Цуркан В.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової К.Т., третя особа - ОСОБА_3 , про витребування майна та скасування рішення державного реєстратора.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати останньому кредит у розмірі 90 000 доларів США, строком до 04 квітня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 51587, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами загальною площею 422 кв.м, житловою площею 205,7 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АКІБ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки з ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 30 вересня 2014 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено заочне рішення у справі № 715/1705/14-ц, яким позов банку задоволено.

Вказував на те, що 08 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено два договори купівлі-продажу, кожний на 1/2 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення, зобов`язання вчинити дії відмовлено. У квітні 2020 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи - ПАТ «Дельта Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про витребування майна та скасування записів про право власності та рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області його позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності № 33577337 та№ 33577539 на вищевказане нерухоме майно. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2020 року залишено в силі.

Зазначав, що у серпні поточного року він випадково дізнався про те, що спірний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами відчужено ОСОБА_3 громадянці ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., зареєстрований в реєстрі за № 7211. На підставі цього договору та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57945479 від 29.04.2021 18:15:49 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 41772265. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями на спорудами, загальною площею 422 кв.м, житловою площею 205,7 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2019 року, укладеному між ним та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 23744.

Незважаючи на те, що судовим рішенням спірний житловий будинок було повернуто у власність ОСОБА_1 , 29 квітня 2021 року ОСОБА_4 відчужив вказане нерухоме майно відповідачу, тому позивач вимушений звертатися до суду з позовом про витребування цього майна від відповідача на підставі ст. 388 ЦК України.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 422,0 кв.м, в т.ч. житловою площею 205,7 кв. м, складовими частинами якого є: житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожа №1-6, колодязь №7, вигрібна яма літ. «І», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210. Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 25 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:004:0434, що розташована в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57945479 від 29.04.2021 18:15:49 приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової К.Т. щодо реєстрації права власності на житловий будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 422,0 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 за ОСОБА_2 , а також стягнути судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 422,0 кв.м, в т.ч. житловою площею 205,7 кв. м, складовими частинами якого є: житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожа №1-6, колодязь №7, вигрібна яма літ. «І», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57945479 від 29.04.2021 18:15:49 приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової К.Т. щодо реєстрації права власності на житловий будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 422,0 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 за ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2022 року у виді арешту на вказаний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок вибув з володіння позивача поза його волею на підставі повноважень, наданих банку заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року, яке в подальшому скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року.

ОСОБА_1 не знав про вибуття нерухомого майна з його володіння до 2019 року. Це підтверджується ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року про перегляд заочного рішення від 30 вересня 2014 року, а також постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, якою скасоване заочне рішення Глибоцького районного суду від 30 вересня 2014 року.

Третя особа ОСОБА_3 набув права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Волоківської сільської ради №151-50/19 від 06 грудня 2019 року, яка була зареєстрована за ним на праві приватної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17 січня 2020 року.

Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2021 року придбала у ОСОБА_3 .

Вищевказані рішення позивачем не оскаржувались та не були предметом судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 власником вказаної земельної ділянки не був, права власності на вказану земельну ділянку не набував.

На зазначене рішення суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити.

Посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено у повній мірі обставини справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не надано оцінки обставинам справи на предмет недобросовісності позивача щодо витребування майна, яке вибуло з його власності у зв`язку з недобросовісною поведінкою по відношенню до виконання його власних кредитних зобов`язань.

Вказує, що вона є добросовісним набувачем. Спірний будинок є єдиним житлом її сім`ї. Втручання у право ОСОБА_2 на житло порушить справедливий баланс інтересів, оскільки можливі позитивні наслідки вилучення житла для захисту інтересів позивача не переважають дотримання прав власника ОСОБА_2 , яка законним шляхом набула майно.

Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки спірне майно вибуло із володіння позивача на підставі заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року. Позивачем не спростовано презумпцію можливості знати про вибуття спірного майна станом на кінець 2014 року.

На зазначене рішення суду третя особа ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити.

Зазначає, що судом не надано належної оцінки обставинам справи на предмет добросовісності набувачів спірного майна, пропорційності втручання у право на мирне володіння майном, покладенню на них надмірного тягаря у зв`язку із витребуванням спірного майна та самостійного пошуку шляхів компенсації порушених прав.

Судом не враховано, що ОСОБА_2 не була учасницею справі №715/841/20, відтак для неї обставини у вказаній справі не мають преюдиційного значення.

Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки спірне майно вибуло із володіння позивача на підставі заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року. Позивачем не спростовано презумпцію можливості знати про вибуття спірного майна станом на кінець 2014 року.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 422 кв.м., в тому числі житловою площею 205,7 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Г», огорожі №1-6, колодязя №7, вигрібної ями літ. «І» належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Кінащук Н.М., приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу 05 квітня 2007 року, реєстраційний номер 1732 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 05 квітня 2007 року за № 2011941.

05 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати останньому кредит у розмірі 90 000 доларів США строком до 04 квітня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 51587, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами загальною площею 422 кв.м, житловою площею 205,7 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АКІБ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки з ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

30 вересня 2014 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено заочне рішення у справі № 715/1705/14-ц (провадження 2/715/636/14), яким позов банку задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 05 квітня 2007 року, яка становить 105 472,04 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 422 кв.м, в тому числі житловою площею 205,7 кв.м, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Г», огорожі №1-6, колодязя №7, вигрібної ями літ. «І», шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Виселено з житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та зобов`язано останнього передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей та інші документи.

08 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 422,0 кв.м, в т.ч. житловою площею 205,7 кв. м, складовими частинами якого є: житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожа №1-6, колодязь №7, вигрібна яма літ. «І», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за №23743. На підставі цього договору та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064642 від 08.10.2019 13:04:51 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 33577337.

Того ж дня між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу іншої 1/2 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 23744. На підставі цього договору та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064837 від 08.10.2019 13:12:52, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 33577539.

З п. 1.2. договорів вбачається, що нерухоме майно належить продавцю ПАТ «Дельта Банк» на праві приватної власності на підставі заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року у справі № 715/1705/14-ц, провадження № 2/715/636/14. Право власності продавця зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.05.2018 року, номер запису про право власності 261161205, реєстраційний номер нерухомого майна: 210.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року по справі № 715/1705/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення, зобов`язання вчинити дії відмовлено. Постанова набрала законної сили 20 лютого 2020 року.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2020 року у справі № 715/841/20 позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 422,0 кв.м, в т.ч. житловою площею 205,7 кв. м, складовими частинами якого є: житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожа №1-6, колодязь №7, вигрібна яма літ. «І», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210. Скасовано державну реєстрацію права власності № 33577337, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064642 від 08.10.2019 13:04:51 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. щодо реєстрації права власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 422,0 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 за ОСОБА_3 .. Скасовано державну реєстрацію права власності № 33577539, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064837 від 08.10.2019 13:12:52 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. щодо реєстрації права власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 422,0 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 за ОСОБА_3 .. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2020 року у виді арешту на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 422,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210), що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

29 квітня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцовою К.Т., відповідно до п.1 якого ОСОБА_2 прийняла у власність житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 та сплатила грошову суму, зазначену в п.2 цього Договору. Згідно з п. 6 даного Договору відсутність будь-яких інших речових прав щодо майна, обтяжень в тому числі податкової застави щодо майна та Сторін, підтверджується Іформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, отриманими Кривцовою К.Т. , приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 29 квітня 2021 року.

29 квітня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцовою К.Т., відповідно до п.1 якого ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:004:0434, шо розташована в АДРЕСА_1 та сплатила грошову суму, зазначену в п.3 цього Договору. Згідно з п. 7 даного Договору відсутність будь-яких інших речових прав щодо майна, обтяжень в тому числі податкової застави щодо майна та Сторін, підтверджується Іформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, отриманими Кривцовою К.Т. , приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 29 квітня 2021 року.

Постановою Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 715/841/20 постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року скасовано та рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2020 року залишено в силі.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

У ЦК України передбачено способи захисту порушених прав, зокрема віндикація або реституція.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справа № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), вказано, що:

«стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Велика Палата Верховного Суду відзначає, що предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

Суд першої інстанції, надаючи оцінку добросовісності дій ОСОБА_2 , виходив з того, що спірний житловий будинок вибув з володіння позивача поза його волею, оскільки вибув з його власності на підставі повноважень, наданих банку заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року, яке в подальшому скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року.

Також в рішенні зазначено, що витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спірного житлового будинку в даному випадку не буде порушенням критерію пропорційності втручання у право власності. Відповідач ОСОБА_2 не позбавлена можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до ОСОБА_3 , у якого вона придбала цей будинок, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції в оцінці доводів щодо добросовісності набуття майна відповідачкою ОСОБА_2 та непропорційність втручання у її право власності.

У цій справі суд першої інстанції не встановлював обставин, які могли би свідчити про недобросовісність ОСОБА_2 .

Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок ОСОБА_2 набутий на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3 29 квітня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., зареєстровано в реєстрі 7212.

Згідно з вказаним договором купівлі-продажу вартість спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами становить 232 100 грн.

З пункту шостого договору купівлі-продажу від 29 квітня 2021 року вбачається, про відсутність будь-яких інших речових прав щодо майна, обтяжень в тому числі податкової застави щодо майна та сторін, підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, отриманими Кривцовою К.Т. , приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, 29 квітня 2021 року (Т.1 а.с.92).

ОСОБА_6 вказує, що спірне майно є єдиним житлом для неї та її малолітніх дітей.

З довідки №276 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12 жовтня 2022 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та її малолітні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані по АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.115).

Виходячи з викладеного, колегія суддів, надаючи оцінку обставинам вибуття спірного майна з власності позивача ОСОБА_1 та набуття ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок в контексті добросовісності набувача, звертає увагу, що ОСОБА_2 придбала спірне майно 29 квітня 2021 року у ОСОБА_3 , у зв`язку з чим не знала і не могла знати про обставини передачі майна від боржника стягувачу та про існування спорів між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 , та спорів між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, а також витребування майна.

Так, на момент придбання спірного майна ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, яке вона набула у власність. Під час придбання майна ОСОБА_2 правомірно очікувала, що ОСОБА_3 мав право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19 червня 2023 року вбачається, що у власності ОСОБА_2 наявний лише спірний житловий будинок. Також матеріалами справи підтверджено, що спірний будинок є предметом договору іпотеки, укладеного між іпотекодержателем ОСОБА_9 та іпотекодавцем ОСОБА_2 на виконання основного зобов`язання в розмірі 1 221 000 грн, яке виникло на підставі договору позики від 30 квітня 2021 року (Т.2 а.с.11-15).

Докази наявності у відповідача ОСОБА_2 іншого житла в матеріалах справи відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в разі задоволення позову в цій справі ОСОБА_2 буде змушена сама шукати способи компенсації своїх витрат на придбання спірної квартири, а також враховує, що спірний будинок є єдиним житлом ОСОБА_2 та виступає предметом іпотеки на виконання основного зобов`язання на підставі договору позики від 30 квітня 2021 року, що є неприйнятним та покладає на відповідача як добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про можливість витребування спірного будинку у ОСОБА_2 .

Оскільки встановлено підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів інші доводи апеляційної скарги не аналізує, тому що в позові слід відмовити з підстав того, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем і на неї, як на набувача, буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Зміст апеляційної скарги ОСОБА_3 свідчить, що вона подана фактично на захист прав та інтересів іншого учасника справи - ОСОБА_2 , яка звернулася до суду з окремою апеляційною скаргою.

Аналіз аргументів апеляційної скарги свідчить, що ОСОБА_3 не навів переконливих доводів того, яким чином рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про витребування майна з володіння ОСОБА_2 порушує його права та інтереси за умови, що позовні вимоги ним не пред`являлися, а в зазначеній справі він залучений як третя особа.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо пред`явлення позовних вимог до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової К.Т.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Вчиняючи нотаріальні чи реєстраційні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної чи реєстраційної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Як підсумок, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин.

Вказана правова позиція Верховного Суду є сталою та незмінною протягом тривалого часу, зокрема вона викладена у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19), від 03 лютого 2022 року у справі № 403/15307/12 (провадження № 61-18872св21).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником є: власник, інший правонабувач, сторона правочину у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

За таких обставин, нотаріус не є належним відповідачем у цьому спорі.

Подібний висновок щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2022 року у справі № 591/4655/20 (провадження № 61-15734св21), від 11 січня 2023 року у справі № 645/6452/20 (провадження № 61-16787св21).

Отож, нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, а лише відповідно до вимог статті 53 ЦПК України може бути залучений до участі у справі у якості третьої особи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)).

Оскільки позивач пред`явив позов також до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової К.Т., апеляційний суд приходить до висновку те, що у задоволенні позову до приватного нотаріуса необхідно відмовити саме з цих підстав.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги доводи, приведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04 липня 2023 року клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задоволено частково, зменшено розмір судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення з 10 050 грн до 2 600 грн.

Отже, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 2 600 грн, який слід стягнути на її користь ОСОБА_1 .

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено повністю, а розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду зменшено з 10 050 грн до 2 600 грн, різницю недоплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 7 450 грн слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 .

В силу частини 9 статті158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2023 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2022 року, рішення в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2023 року скасувати та ухвалити в нове судове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової Крістіни Танасіївни, третя особа - ОСОБА_3 , про витребування майна та скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень.

Стягнути ОСОБА_1 на користь держави 7 450 (сім тисяч чотириста п`ятдесят) гривень судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду в частині скасування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 вересня 2023 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак