ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 744/1061/21

Головуючий у першій інстанції - Гнип О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/601/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарями - Патук А.А., Піцан В.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2023 року (місце ухвалення - м. Семенівка, дата складання повного рішення - 10.02.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства. В обгрунтування позову посилався на те, що з 15.09.2015 по 08.10.2020 сторони проживали разом у фактично шлюбних відносинах, однією сім`єю, без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила доньку ОСОБА_3 , оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відомості про батька до Державного реєстру актів цивільного стану громадян були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач посилається, що за час проживання однією сім`єю з відповідачкою він брав участь у вихованні дитини, вживав всіх можливих заходів, направлених на всебічний та різноманітний розвиток своєї доньки, дарував їй свою любов та опікувався нею.

У позові ОСОБА_1 просить визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Чернігові.

Рішенням Семенівського районного суду від 31.01.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, крім того судом першої інстанції враховано, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2022 дитина ОСОБА_3 була усиновлена, тобто внаслідок усиновлення дитини первісний запис про батька дитини з підстав заяви матері дитини та підпису останньої вже не є чинним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Семенівського районного суду від 31.01.2023, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування незаконності та необґрунтованості судового рішення заявник посилається на те, що місцевий суд під час розгляду справи послався на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянув при цьому фактичні обставини справи, що є порушенням ст. 8 Європейської конвенції з прав людини.

За доводами скарги суд першої інстанції в порушення норм процесуального права прийняв докази від відповідача, крім того, стороною позивача було заявлено клопотання про призначення судово-генетитчної експертизи, яка не була проведена, та на даний час на розгляді в суді апеляційної інстанції перебуває справа № 750/4178/22 про усиновлення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить закрити провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України. В обґрунтування посилається на законність судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Крім того, вважає, що є підстави для закриття апеляційного провадження, адже є всі підстави вважати, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має процесуальної дієздатності. Заявниця посилається, що апелянт починаючи з 2012 року і по теперішній час має психічний розлад у формі параноїчної шизофренії, вчиняв низку суспільно-небезпечних діянь, відносно нього застосовувалися різні види примусових заходів медичного характеру, починаючи від госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом і закінчуючи застосуванням амбулаторної психіатричної допомоги, тому за своїм психічним станом він позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно копії актового запису про народження № 627 від 02.04.2019 народилася дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Чернігів, відомості про матір - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька - ОСОБА_1 , відомості про батька внесені на підставі заяви матері та її підпису (а.с. 20, 24).

Матеріали справи містять копію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2022, яке набрало законної сили, та яким заяву ОСОБА_8 про усиновлення дитини задоволено, оголошено ОСОБА_8 усиновлювачем малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 627 від 02.04.2019, складеного Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, а саме: замінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », по-батькові з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », батьком дитини записати ОСОБА_8 (а.с. 152-154).

Згідно копії повторно виданого свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого 07.12.2022 батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені: батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_4 (а.с. 155).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання батьківства суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, крім того судом першої інстанції враховано, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2022 дитина ОСОБА_3 була усиновлена, тобто внаслідок усиновлення дитини первісний запис про батька дитини з підстав заяви матері дитини та підпису останньої вже не є чинним.

З висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У СК підставою для визнання батьківства можуть бути будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК (ч. 2 ст. 128 СК).

У СК окремо не виділяються обставини, які можуть бути підставами встановлення батьківства, завдяки чому скасоване обмеження щодо засобів доказування батьківства дитини. Таким чином, походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування. Доказування у цій категорії справ здійснюється за допомогою будь-яких доказів, що відповідають вимогам належності та допустимості.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russianfederation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Судом апеляційної інстанції враховуючи, що ключовим доводом апеляційної скарги є не проведення експертизи судом першої інстанції, оскільки з листа експертної установи від 26.10.2022 на виконання ухвали суду було призначено час та місце для відбору зразків крові - 16.09.2022 та 20.10.2022 про що повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте остання на відбір зразків крові не з`явилась (а.с. 120 т. 1) у зв`язку з чим експертною установою було повернуто ухвалу Семенівського районного суду від 05.01.2022 без виконання, було вирішено заявлене клопотання про призначення експертизи.

З врахуванням наведеного, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача (а.с. 53 т. 2), для з`ясування обставин, що мають значення для справи, та для вирішення спірного питання про батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оскільки для цього необхідні спеціальні знання, апеляційним судом було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 63-64 т. 2), на вирішення якої було поставлено наступні питання:

1) Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_6 ?

2) Якщо так, то чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Як вбачається з листа експертної установи від 31.05.2023 на виконання ухвали суду було призначено час та місце для відбору зразків крові - 30.06.2023 о 13-00 год. про що повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 73, 75, 79, 81 т. 2), проте останні на відбір зразків крові не з`явились (а.с. 82 т. 2) у зв`язку з чим експертною установою було визначено наступну дату для відбору зразків крові - 18.08.2023 об 11-00 год. про що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повідомлені належним чином (а.с. 84, 85, 86 т. 2).

Згідно листа Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 22.08.2023, проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації неможливо тому, що 18.08.2023 ОСОБА_2 разом з дитиною з`явилась для відбору зразків крові, ОСОБА_1 для відбору зразка крові не з`явився (а.с. 89 т. 2).

Відповідно до вимог статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Вбачається, що позивач скориставшись своїм процесуальним правом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції заявив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка була призначена апеляційним судом, проте не була проведеною експертною установою, оскільки вперше на виклик для відбору зразків крові сторони не з`явилися, а вдруге мати з дитиною з`явились, проте не з`явився ОСОБА_1 , таким чином судом апеляційної інстанції враховано, що поведінка позивача є недобросовісною.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.06.2023 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2022, яким заяву ОСОБА_8 про усиновлення дитини було задоволено, та оголошено ОСОБА_8 усиновлювачем малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено зміни до актового запису про народження, а саме змінено прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », по-батькові з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », батьком дитини записати ОСОБА_8 , скасовано, заяву ОСОБА_8 про усиновлення дитини залишено без розгляду.

Отже суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач звертаючись до суду з позовом про визнання батьківства, також звернувся з апеляційною скаргою у справі про усиновлення, що стало підставою для залишення без розгляду заяви ОСОБА_8 про усиновлення дитини, що також стало підставою для внесення змін до актового запису про народження № 627 складеного 02.04.2019 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач не з`явився на проведення експертизи, яку сам ініціював, як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції, що суперечило його попередній поведінці та є недобросовісною.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17).

Процесуальні дії позивача, за відсутності інших переконливих доказів, відсутності конкретних аргументів, які б свідчили про неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення по суті, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи, чи аргументів, які є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Як вбачається, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує наявність підстав для задоволення вимог, оскільки встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Крім того, приєднані позивачем до матеріалів справи фото (а.с. 7-10), як докази у підтвердження обгрунтування позову, без підтвердження іншими належними та достатніми доказами, зокрема висновком судової експертизи, не можуть бути самостійною підставою для задоволення позову про визнання батьківства.

З урахуванням викладеного позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження батьківства з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апелянтом не надано жодних доказів, як і посилання на наявність таких доказів, які б давали підстави для задоволення позову про визнання батьківства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27.09.2023.

Головуючий Судді: