КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/6472/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2793/2023Головуючий у суді першої інстанції - Мицик Ю.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.11.2018 у розмірі 75 841,79 грн. станом на 14.06.2022 та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 06.11.2018 ОСОБА_1 підписала з банком Анкету-заяву, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 14.06.2022 утворилася заборгованість у розмірі 75 841,79 грн.

Також, зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.

При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», підписання відповідачем договору від 06.11.2018 є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 1-5).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2022 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 61 615,45 грн та судовий збір у розмірі 2 009,61 (а.с. 167-172).

В апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення у відмовленій частині та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Вказує, що дії з користуванням кредитними коштами та погашення заборгованості свідчить про згоду відповідача з умовами кредитування, що відображено у розрахунку заборгованості. Сума пред`явлена до стягнення у повній мірі відповідає сумі використаних відповідачем та не повернених кредитних коштів (а.с. 174-178).

Також, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що слідчими Шепетівського РУП ГУНП в хмельницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000988 від 01.12.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України щодо ОСОБА_2 (спеціаліст АТ КБ «ПриватБанк») за фактом заволодіння грошовими коштами, які є предметом судового розгляду в даній справі. А саме, в період часу з 2018 по 2021 рік ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді спеціаліста АТ КБ «ПриватБанк», за попередньою змовою з невстановленими особами, шляхом зловживання своїм службовим становищем заволоділа грошовими коштами відповідача, чим спричинила матеріальної шкоди останній. Таким чином, вказаний факт підтверджує, що ОСОБА_1 фактично кредитні кошти не отримувала та не використовувала (а.с. 197-200, 216-221).

Слід зазначити, що ОСОБА_1 було подано дві апеляційній скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2022. Одну, 15.03.2023, було направлено на електронну адресу суду першої інстанції (а.с. 197-200). Другу, в той же день, 15.03.2023, було направлено засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду (а.с. 216-221). Вивчивши подані матеріали, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони є тотожними, та мають розглядатись як одна апеляційна скарга на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2022.

05.04.2023 АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Отже, відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, і підписавши цю заяву, відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеним на сайті банку.

Окрім того, відповідач, під час розгляду справи в суді першої інстанції, договір не оспорювала, власних розрахунків заборгованості не надавала, клопотання про призначення експертизи для визначення розміру заборгованості не заявляла.

Також, наданий відповідачем до апеляційної скарги витяг з ЄРДР не має жодного відношення до правовідносин, які виникли між сторонами на підставі договору про надання банківських послуг від 06.11.2018, та за яким виникла заборгованість відповідача перед позивачем (а.с. 237-239).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2018 відповідач підписала Анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

До заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.06.2022 становить 75 841,79 грн., з яких: 61 615,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту; 14 226,34 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

АТ КБ «ПриватБанк», як на підтвердження вимог ст. 1054 ЦК України, щодо виконання своїх зобов`язань, а саме надання позивачем відповідачу грошових коштів за договором б/н від 06.11.2018, надано розрахунок заборгованості станом на 14.06.2022, довідку про видачу кредитної картки та термін її дії, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, копію анкети-заяви, виписку за договором № б/н за період 06.11.2018-14.06.2022.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 06.11.2018 процентна ставка не зазначена (а. с. 18-19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.11.2018, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.11.2018) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30.06.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Апеляційний суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.11.2018 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, у даному випадку, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Окрім зазначеного, апеляційний суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 06.11.2018 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Тобто, банком не доведено підстави для стягнення відсотків за даним кредитним договором б/н від 06.11.2018.

У зв`язку із зазначеним, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для стягнення прострочених відсотків за кредитним договором № б/н від 06.11.2018.

Що стосується позовної вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 61 615,45 грн, то слід зазначити наступне.

До позовної заяви банком було додано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.11.2018, із якого вбачається, що за період з 06.11.2018 по 17.03.2020 відповідач користувалась кредитними коштами, зокрема, здійснювала перекази коштів на інші картки, знімала готівкові кошти в банкоматі, поповнювала мобільний рахунок, а виниклу заборгованість погашала повністю до 0 грн.

В той же час, із даного розрахунку вбачається, що безпосередня заборгованість виникла 25.04.2020. У розрахунку зазначено, що станом на 06.04.2020 була заборгованість 66 239,43 грн, 25.04.2020 відповідач отримала кредитні кошти на загальну суму 57 253,31 грн, і, в той же час, сплатила заборгованість на суму 62 600,00 грн, тому станом на 26.04.2020 була заборгованість у розмірі 60 892,74 грн (а.с. 9).

Однак, зазначена сума заборгованості не відповідає виписці за договором № б/н від 06.11.2018, із якої вбачається, що 25.04.2020 грошові кошти неодноразово списувались та знову зараховувались, в наслідок чого склалась заборгованість у розмірі 19 853,31 грн, і, дана виписка не підтверджує наявність заборгованості у розмірі 57 253,31 грн.

Але, в подальшому зазначена сума заборгованості, у розмірі 19 853,31 грн, як вбачається із розрахунку заборгованості і з виписки, була повністю погашена.

З огляду на зазначене, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення тіла кредиту за кредитним договором № б/н від 06.11.2018, у зв`язку із повною його погашеністю.

Окрім зазначеного, апеляційний суд звертає увагу на те, що з 01.11.2020 банк став зараховувати до тіла кредиту прострочені відсотки та прострочені вимоги, у зв`язку із чим був сформований прострочений кредит, який у подальшому збільшувався на розмір нарахованих та не сплачених процентів за користування кредитом. Вказані дії позивача суперечать положенням ст. 1054 та 1049 ЦК України, тому зазначені обставини дають підстави для висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками.

При цьому, слід зазначити про те, що посилання ОСОБА_1 на те, що вона не отримувала кредитних коштів та не користувалась ними спростовуються матеріалами справи, а саме, до апеляційної скарги банком надано фото, яким зафіксовано факт отримання відповідачем банківської карти за номером НОМЕР_1 , і дану обставину відповідачем не спростовано.

За зазначених обставин, рішення суду першої інстанції у задоволеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та відмову у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», тому підлягає стягненню з позивача на користь відповідача 3 721,50 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3 721(три тисячі сімсот двадцять один),50 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова