У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1523/21

Провадження № 4-с/348/9/23

22 вересня 2023 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії державного виконавця,

встановив:

07.09.2023 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Атаманюк В.М., подав скаргу на дії виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Косівчука Р.Б., які полягають в переданні нерухомого майна, а саме: кваритири АДРЕСА_1 на реалізацію з прилюдних торгів, а також просить визнати незаконною оцінку цього нерухомого майна та зобов`язати державного виконавця вжити заходів для припинення реалізації майна з прилюдних торгів. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2021 із ОСОБА_1 було вирішено стягувати аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі по 5000 (п`ять тисяч) гривень на кожну дитину, щомісячно. Оскільки заявник не мав можливості сплачувати таку суму у нього виникла заборгованість і на даний час вирішується питання про розстрочення сплати заборгованості за аліментами, а також про зменшення розміру аліментів. Однак незважаючи на це державним виконавчем накладено арешт на нерухоме майно заявника. 4 липня 2023 року на підставі виконавчого листа щодо стягнення аліментів було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. Квартиру заявника виконавець описав та арештував. На даний час квартира передана для реалізації з прилюдних торгів. Заявник не був жодним чином повідомлений про дії державного виконавця щодо його нерухомого майна, в якому зареєстрована малолітня дитина. При цьому державний виконавець не перевірив чи зареєстровані у вказаній квартирі неповнолітні діти, не ознайомив заявника з оцінкою майна, провів оцінку без огляду майна. Зазначене свідчить про незаконність дій державного виконавця.

08.09.2023 ухвалою судді скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду, одночасно суд витребував у Коломийського відділу державної виконавчої служби матеріали виконавчого провадження ВП №68505043.

Заявник у судове засідання не з`явився.

Представник заявника, ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, у скарзі зазначив, що просить її розгляд проводити за його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засіданняне з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, про причини неявки суд не повідомила.

Представник заінтересованої особи, Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі, у судове засідання не з`явився, ухвалу щодо витребування матеріалів виконавчого провадження виконав, надіслав заяву про розгляд скарги за його відсутності та просить відмовити в її задоволенні.

Суд дослідивши подані документи, матеріали виконавчого провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги заявника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду скарги, встановив такі обставини та надав їм оцінку.

З наданих суду матеріалів виконавчого провадження №68505042, суд встановив таке. На підставі заяви стягувача, ОСОБА_2 та виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у справі №348/1523/21, державний виконавець відкрив виконавче провадження 07.02.2022. 05.09.2022 ОСОБА_1 було встановлено тимчасові обмеження: у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, а також внесено відомості про нього у реєстр боржників. Крім цього, 05.09.2022 державний виконавець наклав арешт на кошти боржника, а 06.09.2022 - арешт на майно боржника, у межах суми 140000,00 гривень. 03.11.2022 ОСОБА_1 письмово повідомив державного виконавця щодо сплати аліментів у розмірі 20000,00 гривень стягувачу. Державний виконавець скерував запит щодо осіб, які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 . 08.11.2022 державному виконавцеві було надано відповідь, згідно з якою за цією адресою ніхто не зареєстрований. 03.11.2022 на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.183-1 КУпАП, а також складено постанову про опис та арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Після арешту та опису майна (03.11.2022), заявник 09.12.2022 зареєстрував у арештованому житлі ОСОБА_4 , 1988 року народження, а також свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади від 26.08.2023.

04.07.2023 державний виконавець виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Реноме Груп» для визначення ринкової вартості описаного майна. Зазначену постанову державний виконавець надіслав за місцем реєстрації заявника. Конверт повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Слід зазначити, що заявник досі зареєстрований за вказаною адресою, оскільки таку ж адресу зазначив і у скарзі на дії державного виконавця, і у своїх письмових поясненнях від 03.11.2022, які знаходяться у матеріалах виконавчого провадження. Відомості про фактичне місце проживання заявника у матеріалах виконавчого провадження відсутні. Жодних заяв щодо скерування кореспонденції за місцем фактичного проживання заявник державному виконавцеві не подавав.

Заявник звернувся до суду з заявою щодо розстрочення заборгованості зі сплати аліментів та 13.07.2023 копію такої заяви долучив до матеріалів виконавчого провадження. 19.07.2023 державний виконавець провів перевірку інформації щодо перетину ОСОБА_1 державного кордону. Здійснив виклик ОСОБА_1 на 24.07.2023 (у зв`язку з тим, що двері ніхто не відчинив державний виконавець залишив виклик у дверях, про що було складено відповідний акт). 25.07.2023 на ОСОБА_1 було накладено штраф на користь ОСОБА_2 у розмірі 43400,00 гривень у зв`язку з несплатою аліментів понад 1 рік. 02.08.2023 за місцем реєстрації заявника було скеровано висновок про вартість об`єкта оцінки від 14.07.2023. Конверт повернувся у зв`язку з відсутністю одержувача та через інші причини, що не дали виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень. 11.09.2023 державний виконавець виніс постанову щодо відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з поданням скарги на дії державного виконавця до суду.

Як на підставу для задоволення скарги заявник покликається на те, що врезультаті дій державного виконавця щодо звернення стягнення на нерухоме майно шляхом його реалізації з прилюдних торгів, будуть порушені інтереси малолітньої дитини, яка зареєстрована у цьому житлі та покликається при цьому на норми Закону України "Про охорону дитинства".

Слід зазначити, що виконавче провадження стосується майнових прав 2 малолітніх дітей, які більше року, у період дії воєнного стану, не отримують тривалий час аліментів від заявника.

Протягом 2018-2020 років процедура примусового виконання рішення суду щодо стягнення алімнетів була суттєво змінена з метою удосконалення механізму виконання такого рішення суду, і як результат створення для неповнолітніх дітей належних умов проживання, навчання та розвитку. Таким чином, держава максимально вжила всіх заходів для якнайкращого забезпечення дотримання прав та законних інтересів дітей. Так, відповідно до ч.2 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Що стосується виконавчого провадження у якому подано скаргу, то у заявника виникла заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за дванядцять місяців. Судом встановлено, що у ході здійснення виконавчого провадження, державний виконавець до моменту початку процедури звернення стягнення на майно боржника, вжив усіх передбачених законом заходів з метою забезпечення примусового виконання рішення щодо стягнення аліментів. Ці заходи виявилися неефективними. Заявник заборгованість не погасив.

Що стосується осіб, які зареєстровані у переданому на реалізацію житлі, слід зазначити, що падчерка заявника є повнолітньою і була зареєстрована у житлі після його арешту і опису. Малолітній син заявника народився у лютому 2022 року, однак був зареєстрований у арештованому житлі не з моменту народження, а лише через 10 місяців після народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , і через місяць після того як житло було арештоване та описане.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

При цьому, суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про охорону дитиства" діти - члени сім`ї власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Отже, якщо на момент реєстрації у житлі дитини права власника майна були обмежені (зокрема, шляхом накладенням арешту на майно), то дитина набуває право користування житлом у тому обсязі у якому таке право має власник майна.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи (у даному випадку це стосується стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей, захист прав яких є пріоритетом, так само як і захист права на користування житлом іншої дитини заявника). Тому вирішуючи питання щодо підставоності вимог викладених у скарзі слід встановити добросовісність дій сторін виконавчого провадження, а також відповідність дій державного виконавця вимогам закону. При цьому, слід зауважити, що захисту підлягає не те право, яке є ілюзорним (надуманим, штучно створеним), а реальне (необхідне суб`єкту) право, яке порушується.

Згідно з Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 електронні торги - це продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проєкт заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, до заявки на реалізацію арештованого майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, додається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону (пункт 29 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Відповідно до частини першої статті 176 СК України батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Таким чином, обов`язок щодо забезпечення неповнолітньої дитини житлом покладається саме на її батьків.

ЄСПЛ неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду, державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У той же час, фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15). Цей висновок зводиться зокрема до того, що сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Судом встановлено, що державний виконавець до формування заявки на реалізацію квартири, що належить заявнику, перевіряв інформацію про зареєстрованих осіб у спірній квартирі, і на той момент у житлі ніхто не був зареєстрований. Після цього житло було описане і арештоване, однак на момент накладення арешту на житло там також не було зареєстрованих осіб.

Після вжиття державним виконавцем заходів щодо опису та арешту майна, заявник здійснив реєстрацію місця проживання малолітньої дитини у цьому житлі. Крім цього, також зареєстрував там повнолітню особу. Однак до цього часу ці особи у житлі не були зареєстровані і мали інше місце реєстрації. Інформації про те, де саме проживали зазначені особи до зміни місця реєстрації до матеріалів скарги не долучено. Також суду не надано інформацію щодо підстав зміни місця реєстрації вказаних осіб після накладення арешту на майно, а отже суд позбавлений можливості пересвідчитися чи діяв заявник добросовісно реєструючи дитину у житлі на яке було накладено арешт, а також чому ці особи не можуть на даний час проживати за місцем попередньої реєстрації і чи існують для цього об`єктивні перешкоди. Також суду не надано доказів, що малолітня дитина фактично проживає у переданому на реалізацію житлі.

Таким чином, заявник не довів, що при передачі для реалізації житла, яке йому належить на праві власності державним виконавцем були порушені норми чинного законодавства.

Що стосується доводів заявника щодо визнання незаконною оцінки майна, суд зазначає, що постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності була заявнику надіслана на адресу реєстрації, відповідно до вимог закону, також на цю ж адресу державний виконавець надіслав звіт щодо оцінки майна. Тому на думку суду державний виконавець виконав вимоги закону при проведенні оцінки майна. Інформації про фактичне місце проживання боржника у матеріалах виконавчого провадження немає, а за місцем реєстрації боржник ці документи не отримав з невідомих суду причин. Однак ця обставина не свідчить про порушення державним виконавцем вимог закону чи про недобросовісність його дій.

Враховуючи наведене, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 450, 451 ЦПК України, суд,

постановив:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії державного виконавця - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день складання повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії повного тексту ухвали.

Суддя Матолич В.В.