КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 752/3735/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/110/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепа О.В., Ящук Т.І.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Адвокатське об`єднання «КУРС-8» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року

встановив:

у лютому 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 850 754 грн. 24 коп., право на стягнення яких вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги №1702/1-20, укладеного 17.02.2020 з Адвокатським об`єднанням КУРС-8».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що 11.02.2019 ОСОБА_2 уклав з Адвокатським об`єднанням «Курс-8» Договір про надання адвокатських послуг №365/1 та Додаток до нього, в якому було визначено Тарифи на надання правової допомоги та адвокатських послуг. Оскільки договір був виконаний, ОСОБА_2 подав 19.02.2019 заву про розірвання договору за власною ініціативою. За умовами договору він мав сплатити частину гонорару в сумі 28 000 грн. протягом двох днів після розірвання договору, а в разі прострочення сплати суми гонорару він мав сплатити пеню в розмірі 8% в день від суми боргу. За період з 19.02.2021 по 18.02.2022 сума пені становить 817 600 грн.

За Договором відступлення права вимоги №1702/1-20 від 17.02.2020, укладеним з АО «Курс-8» вона набула право вимоги за вказаним вище договором з оплати наданих послуг, про що боржнику було направлено повідомлення 08.12.2021. Також 22.12.2021 боржнику було направлено заяву про досудове врегулювання спору. Оскільки відповіді на заяву боржник не надав, позивач просила стягнути з відповідача суму основного боргу - 28 000 грн., пеню - 817 600 грн., інфляційні втрати - 5 154 грн. 24 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела достатніми доказами факт укладення між відповідачем та АО «КУРС-8» договору про надання адвокатських послуг №365/1 від 11.02.2019 та додатку №1, неналежне виконання відповідачем умов договору, подання відповідачем заяви про розірвання договору за власною ініціативою.

Однак такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В чч. 1 та 2 ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів відповідно до Глави 5 ЦПК України.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін по справі. В ухвалі було зазначено, що вказаний спір відноситься до категорії малозначних та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

В частинах 1, 2, 4, 5 та 6 ст. 19 ЦПК України врегульовано, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, які виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався положень вказаної статті та розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тоді як справа мала розглядатись в порядку загального позовного провадження, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Також суд першої інстанції не повно встановив обставини по справі, внаслідок чого ухвалив необґрунтоване рішення.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до наданого в матеріали справи при розгляді справи в суді апеляційної інстанції копії Договору про надання адвокатських послуг №365/1 від 11.02.2019, укладеного між ОСОБА_2 та АО «Курс-8», АО «Курс-8» взяло на себе зобов`язання надавати необхідні адвокатські послуги з приводу відновлення порушених прав та інтересів, шляхом надання правової допомоги у стягненні (поверненні) грошових коштів в сумі 350 000 грн. за договором позики від 01.11.2018, а також 30 000 доларів США за інвестиційним договором з ТОВ «Енерджі-Ван», а також 3% річних від простроченої суми.

В п. 3.5 Договору вказано, що за надання адвокатських послуг замовник зобов`язується виплатити АО у касу чи на розрахунковий рахунок гонорар в розмірі, визначеному в цим договором згідно визначених тарифів або виставлених рахунків або складених актів виконаних робіт. Гонорар за надання адвокатських послуг складається з двох частин. Перша частина гонорару (попередня оплата) зазначена в додатку №1 до договору про надання адвокатських послуг та може бути сплачена з відстрочкою платежу відповідно до п. 3.3. цього договору. Друга частина гонорару, яка складає 8 відсотків від повернутої, стягнутої суми котів, набутої вигоди в грошовій або матеріальній формі незалежно від способу, підстав та причин їх набуття за час дії даного договору згідно предмета договору, зазначено в п. 1 договору, і має бути оплачена протягом двох днів з моменту такого набуття. Також друга частина гонорару має бути сплачена протягом двох днів з дня настання випадків, передбачених п. 7.4 та 7.5 цього договору.

В п. 7.4. Договору міститься умова, згідно якої цей договір може бути розірваний у разі настання хоча б однієї з умов: невиконання умов щодо оплати наданих послуг, як це передбачено в пунктах 3.3, 5.1-5.5), 6.2, 7.5 цього договору, залучення іншого представника адвоката) без письмового погодження з АО, подання клієнтом заяв, скарг, клопотань, запитів, участь у процесуальних діях без письмового погодження з АО, неоплати судового збору, неусунення недоліків по ухвалі суду у вигляді сплати судового збору, та відшкодування інших витрат. Згідно п. 7.5. сторони дійшли згоди, що АО у випадку вчинення замовником дій, передбачених пунктом 7.4 не може гарантувати правильність дій замовника чи його іншого представника, не може гарантувати, що такі не зашкодять замовникові, тому сторони прийшли до згоди, що в такому випаду даний договір може бути розірваний за ініціативи замовника з дати отримання виконавцем заяви про розірвання договору із настанням правових наслідків, згідно умов договору та додатку №1 до цього договору та закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». В додатку №1 до договору було зазначено умову щодо сплати пені у разі прострочення сплати другої частини гонорару протягом двох діб після фактичного отримання коштів, майна, іншої вигоди, тощо, а також у випадку настання умов розірвання договору.

Також представник АО «Курс-8» надала до суду апеляційної інстанції копію заяви від імені ОСОБА_2 , датовану 19.02.2019, в якій він повідомив про відмову від подальшого надання послуг за договором про надання адвокатських послуг №365/1 від 11.02.2019 та припинення його за власною ініціативою замовника. Пунктом 7.2 Договору адвокатських послуг передбачена можливість припинення договору за ініціативою замовника. Даним листом відкликаються (анулюються) всі повноваження надані замовнику виконавцю за договором про надання адвокатських послуг №365/1 від 11.02.2019.

В п. 7.2 договору викладено умову, згідно якої якщо він достроково не буде припинений з ініціативи замовника, діє протягом одного календарного року з дати його підписання у випадку, якщо жодна із сторін письмово не заперечила проти продовження меш як за 10 днів його закінчення, договір вважається пролонгованим безстроково та на тих же умовах.

Таким чином, відсутні підстави для визнання підставою для розірвання договору порушення ОСОБА_2 умов договору та відповідно до стягнення другої частини гонорару.

Крім того, в п. 2.1 Розділу 2 «Ціна договору та порядок передачі права вимоги» Договору про відступлення права вимоги від 17.02.2020, на який посилається позивач, вказується, про відступлення 100% права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_4 (далі - боржник), тоді як позивач не притягнула до участі в справі вказану особу в якості відповідача.

Даних про те, що в Договір відступлення права вимоги №1701/1-20 вносились зміни згідно положень п. 5.3 матеріли справи не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Аналіз положень статті 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин та визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Адвокатське об`єднання «КУРС-8» про стягнення коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді