Справа №225/1166/23
Провадження №2/225/205/2023
Дзержинський міський суд Донецької області
===============================================================================
РІШЕННЯ

іменем України

19 вересня 2023 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Федорцової І.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бєлікової Н.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R4В від 15.04.2013 року у розмірі 82904,04 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 55785,24 грн., відсотки за користування кредиту 7169,28 грн., інфляційні витрати 14149,52 грн., суми 3 % річних від суми простроченого кредиту 5800 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань за ним рахується заборгованість у розмірі 62954,52 грн., право вимоги на яку перейшло до позивача за договором факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, укладеного ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за вищезазначеним кредитним договором № R4В від 15.04.2013 року.

Відповідач не здійснював погашення за вищевказаним кредитним договором, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Провадження у справі відкрито 18.07.2023.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову.

Представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що він заперечує проти позову, оскільки відсутні належні докази щодо розрахунку заборгованості, крім того, відповідач був не повідомлений про зміну кредитора. Також заявляє про застосування строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши оцінку їх доводам і наданим ними доказам, приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статей 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що15.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № R4В (далі - Кредитний договір), у відповідності до якого, останній отримав кредитні кошти у розмірі 71900,00 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16,49 % річних, строком до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим договором у повному обсязі.

ОСОБА_2 перераховано грошові кошти в сумі 71900 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 28996 від 15.04.2013 р.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за Кредитним договором №R4В.

29 січня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача Кредитним договором № №R4В.

Згідно наданих позивачем розрахунків сума боргу за кредитним договором становить 62954,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 55785,24 грн.; заборгованості за відсотками 7169,28 грн. Крім цього нарахованазаборгованість з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми (заборгованість по кредиту 62954,52 грн.): 3% річних-5800 грн., інфляційні витрати за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 14149,62 грн.

Відповідно достатті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістомстатті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття629 ЦК України).

За частиною першоюстатті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 справа № 278/1679/13-ц.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. При цьому ПАТ «ВТБ Банк» вимог до ОСОБА_2 з приводу невиконання умов кредитного договору не пред`являло.

Фактичні обставини справи на підставі поданих та досліджених судом доказів вказують на те, що банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від ПAT «ВТБ Банк».

Обставини укладення кредитного договору № R4В від 15.04.2013, отримання суми позики та часткового виконання основного зобов`язання підтверджуються дослідженими в судовому засідання кредитним договором, меморіальним ордером від 15.04.2013, розрахунком заборгованості.

Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору № R4В від 15.04.2013.

Розмір невиконаного позичальником ОСОБА_2 зобов`язання з повернення суми позики, а саме заборгованості за кредитним договором 62954,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 55785,24 грн.; заборгованості за відсотками 7169,28 грн., відповідачем не спростовано.

Поданий позивачем детальний розрахунок, суд визнає належним та допустимим письмовим доказом на підтвердження заборгованості позичальника перед банком в частині залишку боргу за тілом кредиту та нарахованих відсотків, в ньому зазначено як розмір виданого кредиту, нарахованих відсотків, так і суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання та періоди і суми виникнення заборгованості.

Також не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача незгода відповідача з розміром заборгованості, заявленої позивачем з тих підстав, що позивачем не надано документи первинної бухгалтерської документації, що підтверджують та встановлюють розмір заборгованості, оскільки на спростування заявленого позивачем розміру заборгованості відповідачем не надано доказів відсутності такої заборгованості.

При цьому суд, встановивши факт існування між сторонами невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд, встановивши, що за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 утворилася заборгованість внаслідок невиконання останнього його умов, а докази про те, що відповідачем погашалась заборгованість первісному кредитору до укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором відсутні, а також, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, доходить висновку про задоволення позову в цій частині.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати та три проценти річних від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові за весь час прострочення, у тому числі і за час розгляду справи про стягнення основного боргу у судах та примусового виконання судового рішення.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16.

Дослідивши наявні у справі докази прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд доходить висновку про наявність у позивача, відповідно до статті 625 ЦК України, права на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.

Згідно із долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості, заборгованість з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми (заборгованість по кредиту 62954,52 грн.) наступна: заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних)-5800 грн., інфляційні витрати за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 14149,62 грн. Правильність розрахунку перевірена судом, представником відповідача правильність розрахунку не спростовувалась.

Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Отже, строк позовної давності не сплив, а був продовжений на строк дії карантину до 30.06.2023.

З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,81,263-265,341,342 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № R4В від 15.04.2013 року у розмірі 82904,04 грн. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот чотири грн. 04 коп.), яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 55785,24 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять грн. 24 коп.), відсотки за користування кредитом 7169,28 грн. (сім тисяч сто шістдесят девять грн. 28 коп.), інфляційні витрати 14149,52 грн. (чотирнадцять тисяч сто сорок девять грн. 52 коп.), суми 3 % річних від суми простроченого кредиту 5800 грн. (п`ять тисяч вісімсот грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя Є.В. Челюбєєв