Справа № 367/4592/19
Провадження №2/367/766/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Шемігон В.А.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільно набутим майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільно набутим майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна. В позовній заяві позивач зазначила, що 03 жовтня 2018 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області було розірвано шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом РАЦС міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 287 від 03 листопада 1990 року. Перебуваючи в офіційному шлюбі, ними в обмін на квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана в шлюбі за спільні кошти, з договором міни, посвідченого Запісочною O.A., державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 23 грудня 1995 року, зареєстровано за № 2-5947, було придбано 43/100 частини житлового будинку з відповідними частками надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 60,3кв.м., зареєстрована земельна ділянка площею 1200кв.м, на якому розміщені: сарай-гараж "Б, Г", оглядова яма "під Б", туалет "В", погреб "Д", колодязь №1, огорожа №2-4, компостна яма №5, який було зареєстровано в Ірпінському БТІ про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу за №1887 від 20 серпня 1996 року. Після розлучення з відповідачем вона продовжувала проживати в будинку, проте спільне проживання ставало все нестерпніше, тому була вимушена виїхати з будинку. Вона неодноразово намагалася домовитися з відповідачем мирним шляхом щодо розподілу або встановлення порядку користування їх спільно-набутим майном, в т.ч. з урахуванням інтересів сина, але відповідач категорично не хоче слухати, мотивуючи це тим, що він їй ніколи нічого не віддасть, влаштовував скандали, погрози. Просить суд визнати 43/100 частини будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 спільно-набутим майном подружжя. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку 43/100 частини будинку (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку 43/100 частини будинку (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Судові витрати у розмірі 4407,41грн. покласти на відповідача.

В судове засідання позивач не з`явилась, її представник адвокат Халупко С.В. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 03.11.1990 року Відділом РАЦС Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 287, - розірвано.

Згідно договору міни від 23.12.1995 року, посвідченого Запісочною O.A., державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 23 грудня 1995 року, зареєстровано за № 2-5947, вбачається, що ОСОБА_2 взамін на квартиру АДРЕСА_1 отримав 43/100 частини житлового будинку з відповідними частками надвірних споруд, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_2 , житловою площею 60,3кв.м., зареєстрована земельна ділянка площею 1200кв.м, на якому розміщені: сарай-гараж "Б, Г", оглядова яма "під Б", туалет "В", погреб "Д", колодязь №1, огорожа №2-4, компостна яма №5. Договір було зареєстровано в Ірпінському БТІ про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу за №1887 від 20 серпня 1996 року.

Згідно п. 3 вказаного договору двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на основі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавринович О.Л., 21.06.1995 року по реєстру № 831, зареєстрованого в Київському міському БТІ 12.07.1995 року за № 3159.

З відмітки про місце проживання, що міститься в паспорті громадянки України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 11 січня 2006 року Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області - місце реєстрації значиться, як АДРЕСА_2 з 18.09.1996 року.

З відмітки про сімейний стан, що міститься в паспорті громадянки України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 11 січня 2006 року Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області вбачається, що Відділом РАЦС Ірпінського МУЮ Київської обл. 03 листопада 1990 зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 , 1969 року народження.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, у т. ч. зарплата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суд зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 367/3800/14-ц ( провадження № 61-15939св19).

Судом встановлено, що 43/100 частини житлового будинку з відповідними частками надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 60,3кв.м. є складовою частиною придбаного майна за час шлюбу, за кошти подружжя в інтересах сім`ї. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин суду не надано та судом не здобуто.

Таким чином, судом встановлено, що вказана частина житлового будинку з відповідними частками надвірних споруд набута сторонами за час шлюбу є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірне житло було придбане подружжям в період шлюбу, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити, та визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 43/100 частини житлового будинку з відповідними частками надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 60,3кв.м., зареєстрована земельна ділянка площею 1200кв.м, на якій розміщені: сарай-гараж "Б, Г", оглядова яма "під Б", туалет "В", погреб "Д", колодязь №1, огорожа №2-4, компостна яма №5.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно, суд зазначає наступне.

Згідно статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою.

Статтею 69 цього ж Кодексу встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Частиною другою статті 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки спірна частина житлового будинку з надвірними спорудами придбана під час перебування сторін у шлюбі, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, належать їм на праві спільної сумісної власності, тому слід визнати право власності на 1/2 частки зазначеної частини житлового будинку за позивачем та залишити вказане майно у спільній частковій власності.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 4023,21грн. за подання позовної заяви, та 384,20грн. за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 69, 70, 71 СК України, ст. 247, 258-259, 263-265, 273, 281-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільно набутим майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна - задовільнити.

Визнати 43/100 частини будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 спільно-набутим майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку 43/100 частини будинку (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку 43/100 частини будинку (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 4407,41грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза