Провадження № 2/127/2209/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Короля О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоплюс К» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та про визнання припиненими трудових відносин,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоплюс К» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та про визнання припиненими трудових відносин.

Позов мотивований тим, що 03.01.2014 року позивач був прийнятий на посаду директора навчального закладу автошколи учбово-виробничого комбінату автошколи «Автоплюс К», який є відокремленим підрозділом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоплюс К». Позивачем неодноразово озвучувалось директору ТОВ «Автоплюс К» ОСОБА_2 про намір звільнитися у зв`язку з неналежними умовами праці та системною невиплатою заробітної плати. Так, 05.04.2023 на ім`я директора ТОВ «Автоплюс К» ОСОБА_2 позивачем подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Відразу після отримання заяви про звільнення з роботи за власним бажанням керівництво ТОВ «Автоплюс К» не заперечувало проти звільнення Позивача, що підтверджується відповідною відміткою на ній. Але в той же час, після спливу кількох днів з дати подання заяви засновник ТОВ «Автоплюс К» ОСОБА_3 почала погрожувати Позивачу, що якщо він не забере заяву про звільнення, вона його звільнить по статті та посприяє, щоб він в подальшому не влаштувався на роботу. Згодом, орієнтовно в 20-х числах квітня 2023 року засновник ТОВ «Автоплюс К» ОСОБА_3 вручила Позивачу наказ № 25 ТОВ «Автоплюс К» про проведення службового розслідування від 04.04.2023 р. Даний наказ від 04.04.2023 р. виготовлено формально «заднім числом» з метою не звільнення Позивача за власним бажанням.

В подальшому, вже 19.05.2023 р. Позивачем було отримано трудову книжку та наказ № 25 ТОВ «Автоплюс К» про звільнення Позивача від 03.05.2023 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП. Такий наказ позивач вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Тому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ ТОК «Автоплюс К» від 03.05.2023 № 25 про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Автоплюс К» з 19.04.2023 р. на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, а також зобов`язати ТОВ «Автоплюс К» оформити належним чином трудову крижку на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з ухвалою суду від 21.06.2023 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення від 03.05.2023 р. № 25 та про визнання припиненими з ним трудових відносин з 19.04.2023 р., пославшись на їх необґрунтованість та безпідставність, зазначаючи наступне.

Відповідно до Глави 2 Положення про проведення службових розслідувань, затвердженого Наказом ТОВ «Подільський автодім» від 04.04.2023 року, підставами до проведення службових розслідувань можуть бути як інформація, викладена у листах правоохоронних органів, так і неналежне виконання працівником Товариства вимог КЗпП України. Також зазначає, що інформація, викладена в Акті про наслідки службового розслідування від 03.05.2023 року містить аналіз доводів про те, що ОСОБА_1 припустився порушень трудової дисципліни, а саме п. 1.3. своєї посадової інструкції. Інформація про вказане порушення (а саме, отримана інформація про те, що ОСОБА_1 в порушення вимог своєї посадової інструкції працює у іншій установі, яка здійснює свою діяльність у сфері діяльності Товариства «Автоплюс К», де він був директором) була випадково отримана ТОВ «Автоплюс К» 04.04.2023 року, коли до ТОВ «Автоплюс К» надійшов лист про проведення засідання акредитаційної комісії. Виходячи з викладеного, під час службового розслідування перевірялись доводи як щодо інформації, зазначеної у листі, так і щодо наявної інформації про порушення ОСОБА_1 трудового законодавства і використання матеріально-технічної бази ТОВ «Автоплюс К» в інтересах одночасно очолюваного ним ТОВ «Подільський автодім». Також зауважує, що відповідно до ст. 149 КЗпП України роботодавець зобов`язаний лише зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення по суті порушення.

Таким чином, жодним нормативним актом не заборонено під час службового розслідування досліджувати будь-які питання, які стосуються порушень трудової дисципліни, та немає вимоги по кожному випадку проводити окремо декілька службових розслідувань і складати декілька Актів службового розслідування. Зазначає також, що питання щодо суміщення ОСОБА_1 посад відповідно до Наказу про проведення службового розслідування від 04.04.2023 р. мало досліджуватись під час розслідування, що в цьому наказі прямо зазначено.

Твердження про те, що на вимогу ОСОБА_1 йому не було надано можливості ознайомитись із Актом про наслідки проведення службового розслідування не відповідає дійсності. ОСОБА_1 не заявляв як усної, так і письмової вимоги про це. Вперше про бажання ознайомитись із матеріалами службового розслідування було повідомлено адвокатом ОСОБА_1 у адвокатському запиті. На його адвокатський запит ТОВ «Автоплюс К» надало йому як копію акту про наслідки проведення службового розслідування, так і Положення про проведення службового розслідування ще до того, як отримало копію позовної заяви ОСОБА_1 . Окрім того, Положення про проведення службових розслідувань у ТОВ «Автоплюс К» не містить вимоги ознайомлювати особу з Актом про проведення службових розслідувань у разі якщо особа не заявила бажання про це. А про те, що службове розслідування проводилось, ОСОБА_1 було достовірно відомо, тому що йому 19.04.2023 вручався під розписку наказ про проведення службового розслідування з пропозицією надати пояснення.

З Положенням про проведення службового розслідування ОСОБА_1 не був ознайомлений, тому що станом на 04.04.2023 року (на час введення його в дію в товаристві) ОСОБА_1 знаходився у відпустці. Про існування Положення про проведення службових розслідувань у ТОВ «Автоплюс К» Пиндику І.Б. було відомо з Наказу про проведення службових розслідувань, який ним отриманий 19.04.2023 р.

Про те, що робота ОСОБА_1 мала наслідком значні репутаційні і матеріальні втрати для автошколи «Автоплюс К» свідчить те, що ОСОБА_1 протягом кінця 2022 - початку 2023 років не вніс на рахунок Товариства кошти за навчання 7 груп учнів, що кваліфікується як розкрадання в особливо великих розмірах. Гроші за навчання від учнів ОСОБА_1 отримані готівкою, про що надано пояснення учнів. Під час розмов з ним, гроші за навчання учнів ОСОБА_1 внести на рахунок підприємства не забажав, наперед для себе вирішивши, що буде звільнятись та маючи намір збагатитись перед звільненням. Інші порушення також зазначено в Акті про наслідки службового розслідування, яке додається до відзиву. Зазначене є прямою матеріальною шкодою, у зв`язку з чим на даний час ведеться відповідна претензійна робота. З причин нанесення підприємству матеріальних та репутаційних втрат, робота ОСОБА_1 директором іншого підприємства («Подільський автодім), яке здійснює свою діяльність у сфері діяльності ТОВ «Автоплюс К» визнана такою, що грубо порушує трудову дисципліну. Доводи ОСОБА_1 про те, що така діяльність не може трактуватись як однократне грубе порушення, на думку відповідача, не відповідають дійсності з наступних підстав. Відповідно до п. 1.3. Посадової інструкції ОСОБА_1 не вправі без згоди ТОВ «Автоплюс К» бути членом виконавчого органу підприємства, яке здійснює господарську діяльність у сфері діяльності ТОВ «Автоплюс К». Зауважує, що в цьому пункті не вказано, що він не має права влаштовуватись на роботу, а вказано, що він не має права бути членом виконавчого органу іншого підприємства з аналогічною сферою діяльності. Тобто, в будь-який момент перебування на посаді директора автошколи «Автоплюс К» ОСОБА_1 відповідно до вимог своєї посадової інструкції не має права саме в цей час бути посадовою особою іншого товариства. Таким чином, ним прямо допущено порушення п. 1.3. своєї посадової інструкції.

Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення статті 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 03.01.2014 р. був прийнятий на посаду директора навчального закладу автошколи учбово-виробничого комбінату автошколи «Автоплюс К», який є відокремленим підрозділом Товариства з обмеженою відповідальність «Автоплюс К». 03.05.2023 р. ОСОБА_1 звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП.

Позивачем 05.04.2023 р. на ім`я директора ТОВ «Автоплюс К» ОСОБА_2 подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Відразу після отримання заяви про звільнення з роботи за власним бажанням керівництво ТОВ «Автоплюс К» не заперечувало проти звільнення Позивача, що підтверджується відповідною відміткою на ній.

В 20-х числах квітня 2023 року засновник ТОВ «Автоплюс К» ОСОБА_3 вручила Позивачу наказ №25 ТОВ «Автоплюс К» про проведення службового розслідування від 04.04.2023 р.

19.05.2023 р. Позивачем було отримано трудову книжку та наказ № 25 ТОВ «Автоплюс К» про звільнення від 03.05.2023 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП.

Положеннями ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством України.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у ст.ст. 40, 41 КЗпП України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано, зокрема з керівником підприємства, установи, організації (їх філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків (постанова Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 759/1122/19).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду (постанови Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі № 343/596/16-ц, від 24.04.2019 року у справі №296/576/17).

Обов`язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідками (постанова Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 759/9006/18).

Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Аналіз вказаної законодавчої норми дає можливість зробити висновок про те, що визначення ступеня тяжкості дисциплінарного проступку та вибору заходу дисциплінарного стягнення належить до компетенції посадових осіб, які уповноважені призначати і звільняти працівників.

Проте, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, керуючись положеннями частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Обов`язковою умовою визнання діянь працівника, як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідками.

Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнаним таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків.

Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальним нормативним актом та законодавством про працю.

Якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, то це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Позивачем 05.04.2023 р. на ім`я директора ТОВ «Автоплюс К» ОСОБА_2 подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Протягом двох тижнів з моменту подання позивачем заяви про звільнення ТОВ «Автоплюс К» всупереч вимогам норм КЗпП України наказ про його звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України не видало, відповідні відомості в трудову книжку не внесло та не повернуло її.

Відповідачем подано копію наказу № 25 від 04.04.2023 р. ТОВ «Автоплюс К» про призначення проведення службового розслідування у ТОВ «Автоплюс К».

В оскаржуваному наказі ТОВ «Автоплюс К» від 03.05.2023 № 25 зазначено, що Позивач допустив грубе порушення трудових обов`язків, що виразилось у тому, що він, в порушення вимог п. 1.3. своєї посадової інструкції одночасно виконував функції директора автошколи «Автолюкс» ТОВ «Подільський автодім» м. Калинівка, що стало наслідком використання матеріально-технічної бази автошколи «Автоплюс К» в інтересах компанії-конкурента і на шкоду автошколі «Автоплюс К».

Положеннями ст. 139 КЗпП України визначено основні обов`язки працівників, відповідно до якої працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншим локальним нормативним актом та законодавством про працю.

У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №203/1079/20 (провадження №61-6706св21) зазначено, що «важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Частинами першою, третьою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) цього працівника. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Позивач з 01.09.2021 призначений директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський автодім». Керівництву ТОВ «Автоплюс К» було відомо про призначення з моменту видачі наказу про це. Доказів про необізнаність з такими обставинами відповідач не подав.

Позивач заперечує використання ним матеріально-технічної бази автошколи «Автоплюс К» в інтересах ТОВ «Подільський автодім». На його думку, жодної шкоди (фінансової та/або репутаційної) не було завдано ТОВ «Автолюкс К» у зв`язку із зайняттям Позивачем посади директора ТОВ «Подільський автодім».

У наказі № 25 від 03.05.2023 року відсутнє обґрунтування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди у вартісному вимірі, не зазначені обставини, за яких вчинено проступок, і не врахована попередня робота працівника. З вищевказаного наказу неможливо зрозуміти, що саме змусило роботодавця оцінити порушення трудових обов`язків як «грубе».

ТОВ «Автоплюс К» при винесенні оскаржуваного наказу та застосуванні до Позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення не враховано бездоганну попередню роботу Позивача.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року в справі № 296/576/17 (провадження № 61-46199св18) зазначено, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження про те, що вказане порушення трудових обов`язків є саме «грубим» відповідачем прави надано не було.

Наявні у відзиві твердження відповідача щодо грубості порушення мають загальний характер та не можуть слугувати обґрунтуванню порушення як «грубого».

Відповідачем не наведено достатніх підстав застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення саме у виді звільнення, не обґрунтовано відсутність можливостей для застосування іншого виду дисциплінарного стягнення, передбаченого договором, статутами та законодавством.

З огляду на те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 саме «грубого» порушення трудових обов`язків, а тому наказ ТОВ «Автоплюс К» від 03.05.2023 № 25 про звільнення ОСОБА_1 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Автоплюс К» з 19.04.2023 р. на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Статтею 22 КЗпП України передбачено заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору.

У пункті 4 частини першої ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, який просить працівник.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю правовою природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права Позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Тобто, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Позивач вказує, що оскаржуваний наказ про його звільнення отримав 19.05.2023 р., про що наявна відмітка на ньому, протилежного відповідачем суду не повідомлено, з оскаржуваним наказом позивач не був ознайомлений, а тому звернувся до суду з позовними вимогами щодо оскарження наказу від 03.05.2023 р. № 25, звернувся у строк, передбачений КЗпП України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши письмові пояснення сторін в заявах по суті справи, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що дії ТОВ «Автоплюс К» порушили гарантоване ОСОБА_1 право щодо вільного вибору праці, а тому позов підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати в справі складаються із судового збору в розмірі 2147,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 22, ч. 4 ст. 36, ст. 38, п. 1 ч.1 ст. 41, ст.ст. 139, 147, 147-1, 148, 149, 233 КЗпП України ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоплюс К» від 03.05.2023 р. № 25 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора відокремленого підрозділу ТОВ «Автоплюс К» учбово-виробничого комбінату автошколи «Автоплюс К» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоплюс К» з 19.04.2023 р. на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоплюс К» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат із сплати судового збору 2147,20 грн.

Встановити позивачу ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України відомості про учасників справи :

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоплюс К», , вул. Пирогова, буд. 97А, кв. 52, м. Вінниця, Вінницька область, 21037.

Суддя