Справа № 205/5183/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Хамула А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2022 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з 09 лютого 2022 року малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку дітей, які опинились в складних життєвих умовах. Відповідачі, які є батьками дитини, разом із нею тривалий час не проживають, не приділяють належну увагу вихованню та розвитку доньки, не створюють повноцінних умов для її проживання, матеріальним утриманням дитини не займаються, не піклуються про стан її здоров`я, не цікавляться її розвитком та навчанням. Відповідач ОСОБА_3 надав нотаріальну заяву про відмову від батьківських прав по відношенню до доньки. З січня 2020 року дитини проживає разом із третьою особою у справі, яка є її тіткою, за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи на повному її забезпеченні та вихованні. Відповідач ОСОБА_4 рішенням суду від 04 серпня 2020 року була позбавлена батьківських прав відносно свого старшого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також неодноразово судима, на даний час знаходиться в установі виконання покарань з 27 серпня 2021 року. Відповідач ОСОБА_3 потрапляв у поле зору правоохоронних органів, у відношенні нього складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП. За таких обставин, посилаючись на те, що відповідачі фактично самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд позбавити обох відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , а також стягнути з обох відповідачів аліменти на утримання дитини по частки з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року вищевказану позовну заяву передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

25 жовтня 2022 року матеріали позовної заяви надійшли до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, де в той же день у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України були розподілені, а потім передані судді Авраменко А.М.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 підтвердив написання ним нотаріально посвідченої заяви про відмову від батьківських прав по відношенню до дитини. Відповідач ОСОБА_4 , яка на час розгляду справи перебуває ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4», направила до суду заяви про відкладення розгляду справи до моменту звільнення її із вказаного державної установи, в яких також послалась на те, що підтримує зв`язок із дитиною, спілкуючись із нею, намагається приймати участь у матеріальному утримання дитини, проти позбавлення її батьківських прав щодо дитини, вважає, що в неї після звільнення з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» будуть всі умови для утримання і виховання дитини. При цьому, відповідача ОСОБА_4 не направляла до суду заяв про її участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд цивільної справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідка та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_5 , про що Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за №1677 та видано свідоцтво про народження. Матір`ю дитини записано відповідача ОСОБА_4 , а батьком - відповідача ОСОБА_3 у відповідності до ст.126 СК України. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження, копіями паспортів відповідачів, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України.

06 червня 2020 року третя особа у справі ОСОБА_2 , як тітка малолітньої ОСОБА_5 та сестра відповідача ОСОБА_4 , звернулась із заявою до управління-служби у справах дітей із заявою про вирішення питання про позбавлення відповідачів їх батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_5 , пославшись на те, що дитина з січня 2020 року проживає разом з ОСОБА_2 за її адресою, перебуваючи на її повному утриманні, забезпеченні, вихованні. Батьки дитини до цього часу жодного разу не бачили дитину, матеріальної допомоги не надавали, життям дитини не цікавились, мати дитини перебуває під слідством, а місцезнаходження батька невідомо.

Згідно копії психолого-педагогічної характеристики малолітньої ОСОБА_5 з КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №377 комбінованого типу» Дніпровської міської ради від 23 листопада 2020 року вбачається, що малолітню дитину ОСОБА_5 приводила до зазначеного навчального закладу лише ОСОБА_2 , яка і приділяє значну увагу вихованню дитини та цікавиться її успіхами, співпрацює з дошкільним закладом, вихователями, дитина завжди охайна, доглянута. В той же час, батьки дитини до дитячого закладу жодного разу не приходили.

11 січня 2022 року спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої ОСОБА_5 , за наслідками чого з`ясовано, що дитина проживає разом зі своєю тіткою ОСОБА_2 та сином останньої ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , де дитина забезпечена всіма необхідними умовами та речами для проживання і навчання. Викладені обставини підтверджуються копією акту від 11 січня 2022 року, копією листа Дніпровського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради від 16 травня 2022 року.

Наказом Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 09 лютого 2022 року №10 малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, по категорії дітей, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків. В наказі констатується, що батьки із дитиною не проживають, а вихованням та утриманням дитини займається її тітка ОСОБА_2 . Копія наказу наявна в матеріалах справи.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року по справі №199/2163/20 відповідача ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України та із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців п`ять днів із визначенням початку строку відбування покарання з моменту приведення вироку до виконання. Вказаний вирок ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року змінено в частині призначеного покарання: визначено вважати засудженою ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України вважати засудженою ОСОБА_4 з урахуванням вимог ст.72 КК України до призначеного покарання за сукупністю вироків, частково приєднати покарання, не відбуте обвинуваченою за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року у виді штрафу, заміненого ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року на 100 годин громадських робіт, у розмірі 40 годин громадських робіт, що дорівнює 5 (п`яти) дням позбавлення волі, і вважати засудженою ОСОБА_4 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (місяців) 5 днів. Викладені обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, які суд використовує у відповідності до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень».

Відповідно до копії листа ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» від 05 липня 2022 року відповідач ОСОБА_4 перебуває у зазначеній установі з 27 серпня 2021 року та рахується за Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі ст.185 ч.2 КК України.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою відповідача ОСОБА_4 , яка в період своєї вагітності ОСОБА_5 проживала разом із відповідачем ОСОБА_3 , а після народження дитини та виповнення їй близько одного місяця відповідачі залишили дитину, її життям не цікавились, утриманням не займались. В певні періоди часу відповідач ОСОБА_4 могла щось купити, подарувати дитині. Після залишення відповідачами дитини остання почала мешкати з бабусею, участь у вихованні дитини приймала і свідок, а коли бабуся захворіла, то дитину, якій на той час виповнилось 5 років, забрала до себе друга сестра відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , з якою дитина проживає і дотепер, перебуваючи на її повному матеріальному утриманні, вихованні та забезпеченні. Вказала свідок і на те, що відповідач ОСОБА_4 періодично вчиняла кримінальні правопорушення, за які була засуджена та відбувала покарання, однак навіть в періоди між відбуванням покарань не цікавилась дитиною.

27 вересня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. за реєстровим №1086 засвідчено справжність підпису, встановлено особу та перевірено дієздатність відповідача ОСОБА_3 при складенні ним заяви, адресованої компетентним органам. В цій заяві вказаний відповідач зазначив, що відмовляється від своїх батьківських прав та обов`язків по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копія заяви наявна в матеріалах справи, а в ході судового провадження зазначений відповідач підтвердив написання ним зазначеної заяви, від неї не відмовився, думку та своє ставлення щодо дитини, а саме небажання виконувати батьківські права та обв`язки стосовно цієї дитини, не змінив.

Обставини спірних правовідносин, встановлені судом під час розгляду справи та якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, підтверджуються також змістом наявного у справі висновку органу опіки та піклування в особі адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 11 серпня 2022 року, яким визнано за доцільне позбавити обох відповідачів батьківських прав відносно їх дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При з`ясуванні судом в порядку ст.171 СК України думки спільної дитини відповідачів в судовому засіданні малолітня ОСОБА_5 пояснила, що до батька (відповідача ОСОБА_3 ) вона ставиться байдуже, не любить його, останній раз бачила батька близько двох років тому. В той же час, дитина стверджує, що дуже сильно любить свою матір, ставиться до неї прихильно, сумує за нею, бачила останній раз матір рік тому, підтримує спілкування з матір`ю за допомогою регулярного телефонного зв`язку, останній раз спілкувалась із матір`ю по телефону на початку травня 2023 року, мати пообіцяла їй привести подарунок. Зараз ОСОБА_5 мешкає з тіткою ОСОБА_2 , а до цього з бабусею та іншою своєю тіткою. Малолітня ОСОБА_5 висловила бажання жити і тітками, і з матір`ю, коли це стане можливим.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення часткового позову, виходячи з наступного.

Так, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо своєї дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, батьки, питання про позбавлення батьківських прав яких вирішується судом із вказаної підстави, мають бути повнолітніми. За змістом, характером та значенням як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, подання апеляційної скарги свідчить про інтерес батька до дитини. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі №641/2867/17.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини, рівень участі відповідачів у вихованні та утриманні спільної дитини, поведінку та дії відповідачів, вчинені як до подання позову, так і в ході його розгляду в рамках даної цивільної справи, з урахуванням на наведені вище правові висновки та усталену судову практику, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним.

Так, в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , а саме ухилення цього відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків тривалий час без поважних причин. Так, відповідач ОСОБА_3 взагалі без будь-яких на то поважних причин та підстав фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно спільної з відповідачем ОСОБА_4 дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймав і не приймає жодної участі у житті цієї дитини, її матеріальному утриманні, вихованні, забезпеченні житлом, їжею, створенні умов для здобуття дитиною освіти тощо. Більш того, в кінцевому рахунку відповідач ОСОБА_3 написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від своїх батьківських прав та обов`язків стосовно цієї дитини, тим самим фактично відмовився від своєї дитини, що за законом є неправозгідним, суперечить моральним засадам суспільства та інтересам дитини, а відтак більш ніж красномовно свідчить про ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання ним своїх батьківських обов`язків та відсутність у нього наміру виконувати такі обов`язки в майбутньому, змінивши своє ставлення до дитини та свою поведінку як батька.

Про умисний характер ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, окрім наведеного, явно свідчить його тривалість, а також ставлення цього відповідача до розгляду в суді даної цивільної справи, а саме неподання відзиву, нез`явлення в судове засідання на стадії розгляду справи по суті.

Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення відповідача ОСОБА_4 її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до наступного висновку. Так, аналізуючи встановлені судом фактичні обставини, рівень участі цього відповідача у вихованні та утриманні спільної дитини відповідачів, поведінку та дії відповідача ОСОБА_4 , вчинені як до подання позову, так і в ході його розгляду в рамках даної цивільної справи, з урахуванням на наведені вище правові висновки та усталену судову практику, суд приходить до висновку, що позбавлення даного відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена. Зокрема, періодичне вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень проти власності, тобто не щодо дитини, засудження за вчинення цих кримінальних правопорушень та відбування у зв`язку із цим покарань у виді позбавлення волі, що фактично і унеможливило належне виконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , хоча і дає певну негативну характеристику цьому відповідачу, зокрема як матері, однак не дозволяє суду дійти висновку про вчинення цим відповідачем саме умисних дій, спрямованих на ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, або про наявність інших передбачених законом підстав для позбавлення батьківських прав. Натомість, встановлена судом в ході розгляду даної цивільної справи відсутність свідомого та невиправного нехтування відповідачем ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками, вчинення нею активних дій із налагодження та підтримання взаємовідносин, зв`язку із малолітньою донькою, що виявилось у прихильності та позитивному ставленні самої дитини до своєї матері, бажанні дитини жити із матір`ю тощо, беззаперечно свідчать насамперед про інтерес матері до своєї дитини, намагання брати участь у вихованні доньки та виправити виниклу між нею та донькою ситуацію. За таких обставин, враховуючи, що матір дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує і хоче брати участь у вихованні дитини, враховуючи думку самої дитини з цього питання, суд приходить до висновку про відсутність наразі достатніх законних підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , що не буде суперечити якнайкращим інтересам самої дитини.

Відтак, суд, послуговуючись якнайкращими інтересами дитини, які переважають над інтересами їх батьків - відповідачів, підсумовуючи все вищевикладене, вважає за можливе задовольнити позов в частині вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 .

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу ОСОБА_3 не тільки право на оскарження даного рішення суду в апеляційному порядку, а й про наявність можливості поновлення батьківських прав з дотриманням порядку та умов, визначених ст.169 СК України.

Вирішуючи позов в частині позовних вимог про стягування з відповідачів аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_5 , суд, окрім встановлених судом фактичних обставин та наведених вище положень закону, також керувався наступним.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.

Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положеннями ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті за позовною вимогою про стягнення аліментів.

На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_5 , а відповідач ОСОБА_4 - матір`ю, і обидва відповідачі свою дитину зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття, в тому числі не зважаючи на позбавлення батьківських прав, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини в належному розмірі не надають, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 даним рішенням суду ще й позбавляється батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_5 , суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, приймаючи до уваги кількість та характер позовних вимог, результат розгляду справи, а також те, що позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір пропорційно кількості та розміру задоволених позовних вимоги, а саме з відповідача ОСОБА_3 1984,8 гривень, а з відповідача ОСОБА_4 992,4 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенцією про права дитини, ст.ст.7, 18, 19, 141, 150, 155, 157, 164-166, 180-183, 188, 190, 191 СК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов органу опіки та піклування в особі адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 77) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа - ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ), батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 05 листопада 2015 року).

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ), аліменти на користь та на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 05 листопада 2015 року), у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), аліменти на користь та на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 05 листопада 2015 року), у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ), на користь держави судовий збір в розмірі 1984,8 гривень.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), на користь держави судовий збір в розмірі 992,4 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 липня 2023 року.

Суддя А.М. Авраменко