Провадження № 2/686/3875/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 вересня 2023 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Заворотної О.Л.
секретаря судового засідання Сікори Ю.В.
з участю представника позивача Місяця А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відсотків річних, в обґрунтування якого вказала, що 04.10.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, відповідач отримав у позику готівкою, грошові кошти в розмірі 6 000,00 (шість тисяч) дол. США, які зобов`язався повернути у наступному порядку 3000,00 (три тисячі) дол. США, що еквівалентно 79 830 (сімдесятьом дев`яти тисячам восьмистам тридцятьом) гривням, за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору до 12.10.2021 року, в порядку та на умовах передбачених цим договором та 3 000,00 (три тисячі) дол. США, що еквівалентно 79 830 (сімдесятьом дев`яти тисячам восьмистам тридцятьом) гривням, за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору до 31.10.2021 року, в порядку та на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 5 Договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму боргу, він зобов`язаний сплатити суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 360 (триста шістдесят) відсотків річних від простроченої суми.
Однак, станом на сьогодні, відповідач грошових коштів не повернув, а тому за останнім наявний борг, який виник через невиконання договору позики, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 6000 доларів США, що еквівалентно 159 660,00 грн., та відсотки річних у сумі 7367,67 доларів США, а також понесені судові витрати.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відзив не подав.
За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали письмовий договір позики в сумі 6000 доларів США.
Відповідно до п. 2 Договору, зазначену вище суму коштів, відповідач, як позичальник, зобов`язувався повернути готівкою, у наступному порядку:
3000,00 (три тисячі) дол. США, що еквівалентно 79 830 (сімдесятьом дев`яти тисячам восьмистам тридцятьом) гривням, за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору до 12.10.2021 року, в порядку та на умовах передбачених цим договором ;
3 000,00 (три тисячі) дол. США, що еквівалентно 79 830 (сімдесятьом дев`яти тисячам восьмистам тридцятьом) гривням, за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору до 31.10.2021 року, в порядку та на умовах передбачених цим договором.
Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93) встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
У статті 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.
Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
З урахуванням вищевикладеного з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню борг за договором позики від 04 жовтня 2021 року в сумі 6000 доларів США.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року № 6-49цс12.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п. 5 Договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму боргу, він зобов`язаний сплатити суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 360 (триста шістдесят) відсотків річних від простроченої суми. Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору.
Тому при обрахунку відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
Строк виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 сплинув 12.10.2021 31.10.2021 відповідно, тому відповідно до ст.625 ЦК України на суму боргу підлягають нарахуванню відсотки річних у розмірі встановленому договором від 04.10.2021.
Згідно розрахунку позивача, вбачається, що за період з 13.10.2021 по 23.02.2022 360 відсотків річних становить 3 964,93 долари США, за період 01.11.2021 по 23.02.2022 360 відсотків річних становить 3 402,74 долари США, а всього 7 367,67 доларів США.
Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а з ОСОБА_2 підлягає стягненню борг в сумі 6000 доларів США та 7 367, 67 долари США відсотків річних, а всього 13 367, 67 доларів США.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4888,37грн.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст. 524, 526, 533, 626, 627, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 6000 доларів США та 7 367, 67 долари США відсотків річних, а всього 13 367, 67 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 888,37 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 .
Дата складення повного тексту рішення 25.09.2023.
Суддя: