Справа № 444/682/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/2043/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Н.П. Крайник

суддів Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Дублянська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про усунення перешкод у користуванні мезоніном та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дублянська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про поділ житлового будинку в натурі,-

В С Т А Н О В И В:

30.03.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні мезоніном.

Позов обґрунтовувала тим, що їй належить 28/50 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить відповідно 7/50 та 15/50 частин спірного житлового будинку. Приміщення мезоніну та горища перебувають у спільній частковій власності співвласників будинку. Однак , відповідачі у просторі мезоніну облаштували допоміжні приміщення, а саме приміщення 1-8 (5,8 кв.м сходова клітка та коридор), 1-9 (7,5 кв.м житлова кімната), 1-10 (7,6 кв.м кладова). При цьому, приміщення 1-8 та 1-10 влаштовано над її (позивача) кімнатою 2-4. Враховуючи, що перекриття у будинку дерев`яне, згоди на влаштування житлових та допоміжних приміщень у мезоніні вона не надавала. Просила усунути перешкоди у користуванні мезоніном шляхом демонтажу в просторі мезоніну житлового будинку АДРЕСА_1 влаштованих приміщень 1-8 /5,8 кв.м/, 1-9 /7,5 кв.м/, 1- 10 /7,6 кв.м/ співвласниками будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

05.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що їй належить 7/50 часток у праві власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою АДРЕСА_1 , однак домовленості щодо розподілу спірного об`єкта між його співвласниками немає. Тому просила провести розподіл житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 між його співвласниками.

Оскаржуваним рішенням первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні мезоніном задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні мезоніном шляхом демонтажу в просторі мезоніну житлового будинку АДРЕСА_1 влаштованих приміщень 1-8 /5,8 кв.м/, 1-9 /7,5 кв.м/, 1-10/7,6 кв.м/ співвласниками будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вирішено демонтувати приміщення, влаштовані в просторі мезоніну житлового будинку АДРЕСА_1 1-8 /5,8 кв.м/, 1-9 /7,5 кв.м/, 1-10 /7,6 кв.м/.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про поділ житлового будинку в натурі відмовлено.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,21 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням встановлено, що в просторі мезоніну житлового будинку АДРЕСА_1 самочинно влаштовані приміщення 1-8 /5,8 кв.м/, 1-9 /7,5 кв.м/, 1-10 /7,6 кв.м/. При цьому, судом не з`ясовано, а позивачкою ОСОБА_2 не підтверджено належними доказами те, ким саме і коли здійснено будівництво спірних приміщень. Суд не врахував, що перегородки в будинку АДРЕСА_1 були влаштовані ОСОБА_4 , який був одноособовим власником будинку та не потребував згоди третіх осіб на влаштування таких перегородок ще у 1960-х роках. Таким чином, суд безпідставно визнав встановленою ту обставину, що саме відповідачі здійснили таке перепланування. Згідно Інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (технічної документації будинку АДРЕСА_1 ), рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 липня 2004 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2012 року, якими зокрема, встановлено порядок користування будинком, у ОСОБА_2 був відсутній доступ до даного мезоніну, що свідчить про відсутність загального проходу на горище. Вхід на горище проходить через приміщення, які перебувають в її користуванні та користуванні ОСОБА_3 . Крім того, вважає, що висновок суду щодо дотримання ОСОБА_2 строків звернення до суду не відповідає обставинам справи, оскільки фактично облаштування спірних приміщень здійснено ще в 1960-х роках, ОСОБА_2 стала співвласником спірного будинку в 1974 році, а звернулася до суду лише у 2016 році, що є підставою для відмови у задоволенні її позову з підстав пропуску нею строку позовної даності.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (частка 28/50), що підтверджується витягом про державну реєстрацію від 22.11.2012 року, ОСОБА_1 (частка 7/50), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2013 року, та ОСОБА_3 (частка 15/50), що підтверджується витягом про державну реєстрацію від 22.11.2012 року.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2011 року у справі № 2-260/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано частково недійсним договір дарування 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 від 09.07.2004 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ; визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на 11/100 частин спірного будинку від 11/25 частин, які належать ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2012 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2011 року скасовано частково та у цій частині ухвалено нове рішення, визнано право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 на 1/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , визнано недійсним свідоцтво від 26.03.2001 року про право власності ОСОБА_7 на 11/25 частин будинку АДРЕСА_1 в частині 3/10 будинку, визнано за ОСОБА_1 право власності на прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 , позначену літ. 1-7 (площею 5,7 кв.м) у поверховому плані технічного паспорта на будинок, визначивши її частку у будинку в розмірі 7/50, та на гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 х 5,5 м, визнано недійсним договір дарування 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідних частин господарських будівель від 09.07.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в частині дарування 3/10 будинку.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2012 року виправлено описку в мотивувальній та резолютивній частинах рішення апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2012 року, ухвалено вважати правильним про визнання права власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 у частці 28/50; вважати правильним про визнання недійсним свідоцтва від 26.03.2001 року про право власності ОСОБА_7 на 11/25 частин будинку АДРЕСА_1 в частині 7/50 будинку та про визнання недійсним договору дарування 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідних частин господарських будівель від 09.07.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в частині дарування 7/50 будинку.

Згідно листа ОКП БТІ та ЕО № 671 від 03.03.2016 року, в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1 , проставлений штамп самочинного будівництва на приміщення 1-8, 1-9, 1-10 мезоніну.

Пред`являючи до суду позов про усунення перешкод у користуванні мезоніном, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідачі без її згоди як співвласника будинку АДРЕСА_1 , самочинно провели реконструкцію будинку шляхом облаштування у просторі мезоніну приміщень 1-8 (5,8 кв.м сходова клітка та коридор), 1-9 (7,5 кв.м житлова кімната), 1-10 (7,6 кв.м кладова), внаслідок чого їй чиняться перешкоди у доступі до горища будинку, яке є допоміжним приміщенням, та порушується її право співвласника.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суду першої інстанції виходив з того, що шляхом самочинного облаштування відповідачами приміщень 1-8, 1-9, 1-10 мезоніну житлового будинку АДРЕСА_1 позивачу як співвласнику будинку чиняться перешкоди у доступі до горища, а відтак такі перешкоди підлягають усуненню шляхом демонтажу зазначених приміщень особами, які їх облаштували.

З таким висновком колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи, якими підтверджено, що внаслідок здійснення відповідачами самочинної реконструкції горища будинку АДРЕСА_1 шляхом облаштування приміщень 1-8, 1-9, 1-10, позивач позбавлена доступу до горища та приміщення мезоніну, чим порушено її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, у зв`язку з чим остання має право відповідно до положень ст.ст. 376, 391 ЦК України на усунення перешкод у здійсненні нею такого права.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі, виходячи з наступного.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, визначено Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55.

Згідно пункту 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на господарську будівлю та її реальний поділ, № 4305/4306 від 29.03.2013 року визначити можливів варіанти поділу будинковолодіння не надається можливим, так як спірна частина житлового будинку АДРЕСА_1 є неподільна, тому надати варіанти розподілу на двох співвласників в частках 15/50 та 7/50 не надається можливим.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвалою від 26 грудня 2017 року було призначено судово-будівельну експертизу.

Згідно Висновку судово-будівельної експертизи № 176 від 26 вересня 2018 року, реальний поділ житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 є технічно можливим.

При цьому, експертом запропоновано два варіанти поділу житлового будинку АДРЕСА_1 та господарських будівель і споруд, однак жодний з варіантів поділу будинку не було підтримано сторонами у справі під час її апеляційного розгляду.

Разом з тим, як убачається з Висновку судово-будівельної експертизи № 176 від 26 вересня 2018 року, горище в житловому будинку АДРЕСА_1 є допоміжним приміщенням житлового будинку та призначене для забезпечення експлуатації дерев`яних конструкцій даху та його покриття. Виконані будівельні роботи щодо облаштування у просторі горища житлового будинку АДРЕСА_1 приміщень мезоніну 1-8 /5,8 кв.м/, 1-9 /7,5 кв.м/, 1-10 /7,6 кв.м/ не відповідають вимогам п. 2.9 та 2.12 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», які ставляться до житлових та підсобних приміщень житлового будинку. Приміщення піл літ 1-8 площею 5,8 кв.м, піл літ. 1-9 площею 7,5 кв.м, піл літ. 1-10 площею 7,6 кв.м влаштовані самочинно.

З урахуванням того, що предметом поділу є будинковолодіння в цілому, до складу якого входить мезонін, у просторі якого самочинно влаштовані приміщення 1-8 /5,8 кв.м/, 1-9 /7,5 кв.м/, 1-10 /7,6 кв.м/, доступ до яких мають лише ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , колегія суддів погоджується з висновком районного суду про неможливість поділу житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.03.2019 у справі № 361/4685/17, від 15.04.2020 у справі № 307/3957/14-ц, від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц, від 16.03.2021 у справі № 562/542/19, від 15.11.2021 у справі № 279/790/18, від 17.11.2021 у справі № 182/4522/19, від 16.02.2022 у справі № 495/6053/19, від 09.03.2023 у справі № 127/28862/21, згідно якого самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу. При цьому, така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до визнання права власності. Це є неприпустимим, зокрема згідно зі ст. 376 ЦК.

Враховуючи, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра