Справа №278/1627/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаною скаргою, у якій просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Крученюка А. С. при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження № 71360314 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського районного суду Житомирської області № 278/1627/18, виданого 20.03.2023 року;

- скасувати постанову державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) Крученюка А. С. про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2023 року ВП № 71360314 за виконавчим листом від 20.03.2023 року по справі № 278/1627/18.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2022 року у справі № 278/1627/18 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,12 га, кадастровий номер :03:001:0558, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати огорожу, розташовану вздовж подвір`я (металеві стовпчики та плоский шифер) довжиною 27 метрів, частину огорожі вздовж вулиці з бетонних плит довжиною 2,5 метри та дерев`яну вбиральню, відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 8 065 (вісім тисяч шістдесят п`ять) гривень; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 15.02.2023 року зазначене рішення залишено без змін; Житомирським районним судом Житомирської області на примусове виконання згадуваного рішення видано виконавчі листи.

Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 278/1627/18, виданого 20.03.2023 року, однак рішення суду у добровільному порядку боржник не виконав, проте постановою Державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.07.2023 року ОСОБА_3 ВП № 71360314 закінчено.

Скаржник вважає, що дії державного виконавця, що виразились у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2023 року є неправомірними, оскільки державний виконавець не вжив усіх необхідних дій, спрямованих на примусове виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19.02.2022 року у справі № 278/1627/18, у зв`язку з чим позивач не може реалізувати свої права володіння, користування та розпорядження своїм майном у повній мірі як власник.

Представником Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області подано письмові заперечення (а.с. 31-34), у яких просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки дії та рішення державного виконавця прийняті під час примусового виконання вищевказаного рішення були прийняті та вчинені відповідно до Закону у межах повноважень державного виконавця.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 27, 28, 29), що не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Заявником подано заяву про розгляд справи без його участі; вимоги скарги підтримав; зазначів, що інших доказів не має (а.с. 63).

Частиною 2 статті 450 ЦПК України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до висновку про задоволення скарги з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою ухвалено: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,12 га, кадастровий номер :03:001:0558, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати огорожу розташовану вздовж подвір`я (металеві стовпчики та плоский шифер) довжиною 27 метрів, частину огорожі вздовж вулиці з бетонних плит довжиною 2,5 метри та дерев`яну вбиральню, відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 8 065 гривень: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 гривні 80 копійок судового збору (а.с. 64-67).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 15.02.2023 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2022 року залишено без змін (а.с. 68-70); рішення набрало законної сили 15.02.2023 року.

На примусовому виконанні у Житомирському ВДВС у Житомирському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 278/1627/18, виданого Житомирським районним судом Житомирської області 20.03.2023 року на підставі вище вказаного рішення Житомирського районного суду Житомирської області; постановою державного від 23.03.2023 року відкрито виконавче провадження № 71360314 (а.с. 37).

04.04.2023 року державним виконавцем було відібрано письмові пояснення у ОСОБА_2 (а.с. 39), з яких вбачається, що останній рішення суду виконати не може, оскільки земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер :03:001:0558 подарована ним ОСОБА_4 25.01.2022 року.

На підтвердження зазначеного надав копію договору дарування земельної ділянки від 25.01.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Силіною Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 98 (а.с. 40-42).

Право власності за ОСОБА_4 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 25.01.2022 року; номер запису про право власності/довічної власності: 46331332 (а.с. 43).

Під час примусового виконання виконавчого листа ОСОБА_2 було направлено 23.03.2023 року, 29.06.2023 року та 19.07.2023 року: попередження про невиконання рішення суду, вимоги державного виконавця та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 44-54).

Постановою Державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.07.2023 року ОСОБА_3 ВП № 71360314 закінчено (а.с. 56-57).

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основними засадами судочинства є, зокрема: обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначено статтею 63 Закону, відповідно до частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, відповідно до наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Із досліджених матеріалів судом встановлено, що у діях виконавця наявні порушення, оскільки та обставина, що саме ОСОБА_2 (боржник) за судовим рішенням зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону, оскільки судове рішення хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені обставини невиконання його у добровільному порядку та свідоме ухилення ОСОБА_2 від його виконання. У цьому висновку Суд враховує правовий висновок, викладений у пункті 12 постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14.

Суд також звертається до висновків, викладених у постанові від 13.02.2018 у справі № 923/182/13-ц, у якій Верховний Суд визнав непереконливими та необґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо неможливості виконання рішення суду у цій справі без вчинення саме боржником певних дій з посиланням на порядок і спосіб, визначені при задоволенні позовних вимог в повному обсязі в редакції позивача, який самостійно зазначив предмет позову саме таким чином, оскільки неможливість виконання рішення суду без участі боржника зумовлене тим, що таке виконання має бути нерозривно пов`язане з особою боржника, тобто відповідні дії, вчинити які зобов`язано за рішенням суду, можуть бути здійснені лише боржником. В оскаржуваних судових рішеннях відсутні обґрунтування підстав, за яких суди дійшли висновку про те, що виконати рішення у цій справі без участі відповідача (боржника) неможливо, враховуючи також наявність у справі матеріалів виконавчого провадження щодо призначення державним виконавцем виконавчих дій та здійснення підготовчих дій з виконання рішення суду, які суди попередніх інстанцій не дослідили та оцінку яким не надали (пункт 11).

Усвідомлюючи, що практика Європейського суду з прав людини не підлягає застосуванню у цій справі при вирішенні питань, пов`язаних із захистом прав Ради ratione personae, Суд все ж звертається до неї для розкриття значення принципу обов`язковості судового рішення.

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27.08.1991, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див. mutatis mutandis рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви" ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Такий правовий висновок викладено у пункті 13 постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14.

Виходячи із заявлених вимог скарги, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги скарги підтверджені матеріалами справи, доведені; державний виконавець належним чином не довів правомірність своїх дій, відтак скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Крученюка А. С. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 71360314 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського районного суду Житомирської області № 278/1627/18, виданого 20.03.2023 року.

Скасувати постанову державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Крученюка А. С. про закінчення виконавчого провадження № 71360314 від 21.07.2023 року з примусового виконання виконавчого листа Житомирського районного суду Житомирської області № 278/1627/18, виданого 20.03.2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.09.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік