ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3425/23 Номер провадження 22-ц/814/3781/23Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кабальського Романа Олександровича

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 травня 2023 року, постановлену суддею Савченко Л.І., повний текст ухвали складено - дата не вказана

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила встановити факт народження дитини жіночої статі у неї, ОСОБА_1 , як матері, у АДРЕСА_1 , при цьому, відомості про батька дитини зазначити у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, заінтересована особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником та її представником не виконано ухвалу суду про залишення заяви без руху, оскільки не доведено, що заявник зверталася до медичної консультаційної комісії із заявою про видачу такого документу. Крім того, заявником не надано доказів, з яких вбачається, що заінтересованою особою у даній справі є Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Таким чином, у зв`язку з невиконанням ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2023 року про залишення заяви без руху, заява підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кабальський Р.О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником надано суду усі наявні в неї докази в обґрунтування поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, зазначає, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, поки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Тобто, не можна вважати обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що заявницею не надано доказів відсутності документа, як підставу презумпції про те, що такий документ у заявниці наявний, але вона його чомусь не надала суду та вимагання від заявниці спростування наявності у неї такого документу. Згідно заяви про встановлення факту заявник свідомо стверджує, що не зверталася до будь-якої медичної установи чи закладу у структурі системи охорони здоров`я, а суд є повноважним суб`єктом встановити цей факт. Зазначає, що обрання певного способу захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.04.2021 року у справі №523/14707/19, зазначає, що для встановлення фактів в порядку окремого провадження досудове врегулювання спору (звернення до органів державної влади) не є обов`язковим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 1-12).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху (а.с. 15).

Так, суд першої інстанції зазначив, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не відповідає вимогам ч.5 ст. 177 ЦПК України, оскільки заявницею не додано доказів відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження дитини поза межами закладу охорони здоров`я.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявником та її представником не доведено, що заявник зверталася до медичної консультаційної комісії із заявою про видачу документу підтверджує факт народження дитини поза межами закладу охорони здоров`я. Крім того, заявником не надано доказів, з яких вбачається, що заінтересованою особою у даній справі є Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджуються, з врахуванням наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява №12964/87).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, заяву в порядку окремого провадження, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 статті 185 ЦПК України, визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви не поданою.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені Розділом ІV ЦПК України.

За результатами розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про необхідність визнання заяви неподаною лише з тих підстав, що заявник не надав доказів, є необґрунтованим.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка містить обґрунтування підстав звернення та нею надані всі наявні у неї докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви. Зокрема, у заяві ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до п.4 Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 року №9, заявник звертається до консультаційної комісії не пізніше одного тижня з імовірного дня народження дитини поза закладом охорони здоров`я, факт народження якої потребує підтвердження, та подає пакет необхідних документів. Враховуючи те, що на день звернення до суду, дитина, факт народження якої потребує підтвердження у даній справі, має вік понад 2 роки, тому звернення відповідно до вказаного Порядку є неможливим.

Крім того, на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення заяви без руху представником ОСОБА_1 адвокатом Кабальським Р.О. надано суду відповідь головного лікаря КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» Г. Оксак про те, що ОСОБА_1 до перинатального центру КП « Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» не зверталася за отриманням документа для підтвердження факту народження дитини поза межами закладу охорони здоров`я (а.с. 18).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику (п.7).

Вказані висновки суду апеляційної інстанції також узгоджуються з правовими висновками, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23, згідно яких суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях судового процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі наданих позивачем заяви і доданих до неї доказів. Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам, наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим. Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Щодо підстав для повернення заяви ОСОБА_1 , які визначені судом першої інстанції в ухвалі від 23 травня 2023 року про те, що заявником не надано доказів, з яких вбачається, що заінтересованою особою в даній справі є Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, то в цій частині колегія суддів зазначає, що заява (позовна заява, скарга) може бути визнана неподаною внаслідок невиконання лише тих недоліків, які вказані в ухвалі про завишення такої заяви без руху.

Згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2023 року заява ОСОБА_1 не була залишена без руху із вказаних підстав.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кабальського Романа Олександровича - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 травня 2023 року - скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов