Справа № 932/5359/21
Провадження № 2/932/2453/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2023 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання відновити розподіл природного газу,-
ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява, у якій ОСОБА_1 просив суд:
- визнати дії АТ «ДНІПРОГАЗ» щодо не відновлення газопостачання після усунення аварійної ситуації протиправними та такими, що порушують умови Типового договору розподілу природного газу;
- визнати дії АТ «ДНІПРОГАЗ» щодо не укладення індивідуального договору на технічне обслуговування внутрішньо будинкових газових мереж газопостачання протиправними та такими, що порушують ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»;
- зобов`язати АТ «Дніпрогаз» відновити розподіл природного газу до квартири АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що він є власником частини квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг, які надаються АТ «Дніпрогаз».
15.09.2020 АТ «Дніпрогаз» було відключено будинок АДРЕСА_2 (квартири АДРЕСА_3 та відповідно й квартиру АДРЕСА_4 від газопостачання, у зв`язку з виявленням падіння тиску у внутришньобудинковму газопроводі, що вказує на негерметичність газопроводу внаслідок витоку газу.
З огляду на те, що позивач належним чином виконує зобов`язання щодо сплати отриманих послуг та звернувся з заявою щодо укладення індивідуального договору на технічне обслуговування внутришньобудинкових газових мереж, яка залишилась без позитивної відповіді зі сторони відповідача, останній вважав за необхідне, посилаючись на приписи ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», вернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.07.2021 відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем було надано відзив доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами з огляду на те, що відновлення газопостачання наразі є не можливим оскільки відсутній договір на обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових газових мереж будинку з будь-якою компанією, яка надає такі послуги, (всі об`єкти систем газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресування повітрям, що проводиться компанією за договором яка надає послуги з обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових газових мереж. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресування не допускається). Також зазначено, що укладенню договору передує укладення акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності який підписується уповноваженою особою власників квартир у багатоповерховому будинку або уповноваженими на це співвласниками ОСББ.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне.
Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по частині за кожним.
Відповідь аналогічного змісту була надані АТ «Дніпрогаз» 02.11.2020.
17.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬЧОЇ СИСТЕМИ «ДНІПРОГАЗ» з заявою про укладення договору шляхом внесення змін до укладеного договору про розподіл природного газу, у якому передбачити порядок здійснення підприємством технічного обслуговування і поточного ремонту внутришньобудинкових систем газопостачання будинку по АДРЕСА_2 та кошторисну вартість зазначеної послуги.
З огляду на те, що позивачем не оскаржується правомірність відключення від газопостачання, дане питання судом не досліджується.
В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, об`єктом захисту, в тому числі судового, є порушене, невизнане або оспорюване право.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.
У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.
Отже, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.
У відповідності до п.6 гл. 7 розд. VІ Кодексу ГРМ, передбачено, що відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).
Згідно п.7.17. розд. VІІ ПБСГ (Правил безпеки систем газопостачання), всі об`єкти систем газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресовуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресовування не допускається.
У разі виявлення технічних порушень, а також не надання доступу до газових приладів квартир для зовнішнього огляду та контрольного опресовування, відновлення газопостачання будинку не можливе. Також, необхідною умовою для цього є визначення межі балансової належності і експлуатаційної відповідальності газових мереж з управителем будинку та забезпечення останнім технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання.
Інженерні мережі багатоквартирного будинку (включаючи систему газопостачання) є спільним сумісним майном його співвласників.
Згідно ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
За визначеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; управитель багатоквартирного будинку фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», для забезпечення безпеки газопостачання та готовності внутрішньобудинкових систем газопостачання дво- або багатоквартирного будинку до надання послуг з розподілу та постачання природного газу співвласники такого будинку або за їхнім рішенням - управитель багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, інша уповноважена співвласниками особа мають укласти договір на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання багатоквартирного будинку з оператором газорозподільної системи або іншим суб`єктом господарювання, який має право на виконання таких робіт.
Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання у багатоквартирних будинках здійснюється за рахунок співвласників такого багатоквартирного будинку.
За визначеннями цього Закону, внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо).
Отже, внутрішньобудинкова система газопостачання не відноситься до газорозподільної системи, яку експлуатує Оператор ГРМ, правовідносини між ним та управителями житлових будинків, побутовими споживачами природного газу регулюються низкою спеціальних нормативно-правових актів, зокрема Кодексом ГРМ, та іншими.
Відповідно до п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу ГРМ, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).
Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.
Пункт 2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу ГРМ встановлює, що межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.
Пункт 3 цієї глави передбачає, що власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі та співвласники/особа, уповноважена на це співвласниками, внутрішньобудинкових систем газопостачання, які згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, у тому числі ПБСГ, зокрема укладають відповідний договір із суб`єктом господарювання, який має право на виконання таких робіт.
Згідно пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових газових мереж у багатоквартирному будинку здійснюється на умовах договору, укладеного між співвласниками/особою, уповноваженою на це співвласниками, і суб`єктом, що має право на виконання таких робіт.
Відповідно до вимог п.1.14 розділу V ПБСГ, власник (балансоутримувач) повинен стежити за станом будинкового ввідного газопроводу та його кріпленням, фарбувати зазначений газопровід не рідше, ніж один раз на 5 років.
Згідно з п.5.10 розділу 5 глави V ПБСГ встановлено, що власники (балансоутримувачі та/або орендарі (наймачі)) житлових і громадських будинків, підприємств комунального та побутового обслуговування населення повинні: 1) забезпечувати безперешкодний доступ до всіх приміщень будинків представникам газорозподільного підприємства для проведення технічного обслуговування газового обладнання і перевірки приміщень на загазованість та за необхідності відключення газового обладнання утримувати в належному стані підвали, технічні коридори і підпілля, забезпечувати постійне підтримання в робочому стані їх електроосвітлення і вентиляцію; 2) утримувати в належному стані ущільнення вводів підземних комунікацій в підвалах будинків, а також місць перетинів газопроводами елементів будівель; 3) утримувати в належному до експлуатації стані фасадні та внутрішні газопроводи; 4) своєчасно перевіряти стан і за потреби проводити ремонт димових і вентиляційних каналів, оголовків димоходів; 5) повідомляти газорозподільне підприємство про необхідність відключення газового обладнання у разі несправності димових і вентиляційних каналів тощо.
Згідно з п.5.4 глави 5 розділу V ПБСГ, технічне обслуговування внутрішніх газопроводів і газового обладнання житлових і громадських будівель, комунально-побутових об`єктів невиробничого характеру здійснюється на договірних засадах.
У відповідності до п. 5.7. глави 5 розділу V ПБСГ, підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки, зокрема, за умови: не забезпечення власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) технічного обслуговування згідно з вимогами пункту 5.4 цієї глави.
Відповідно до положень п.3.3 розділу III ПБСГ, власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами.
Таким чином, передумовою для відновлення газопостачання, за обставин зазначених у даній справі, є укладення акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності з управителем будинку, який від імені співвласників здійснює управління спільним майном, включаючи інженерні системи на умовах договору між ним та відповідачем.
З огляду на те, що виток газу мав місце з ділянки газопроводу, яка не знаходиться в квартирі позивача, а відновлення газопостачання має місце бути лише після зовнішнього його огляду і опресовування повітрям, передумовою чого є визначення межі балансової належності і експлуатаційної відповідальності газових мереж з управителем будинку, заявлені позовні вимоги про визнання дій щодо не відновлення газопостачання та зобов`язання відновити розподіл природного газу, не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо наявності акту розмежування та договору з управителем будинку.
Крім того, суд зазначає, що з огляду на технічні характеристики газорозподільної системи, відновлення газопостачання, в окрему квартиру, за обставин зазначених у позові, є не можливим, а тому, оскільки газопостачання було відключено до квартир з 1 по 144 і за відсутності доказів на наділення позивача, іншими власниками вказаних квартир, повноваженнями щодо захисту їх прав, це є окремою підставою для відмови у задоволенні вимоги про визнання дій щодо не відновлення газопостачання протиправними.
Також, виходячи з вищезазначених нормативно-правових актів вбачається, що діючим законодавством не передбачено укладення саме індивідуального договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання дій відповідача щодо не укладення такого договору не підлягає задоволенню. Тобто, чинним законодавством передбачено укладення договору на технічне обслуговування внутришньобудинкових газових мереж в цілому з погодженням відповідного акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності який, по своїй суті, визначає межі відповідальності за газові мережі між оператор газорозподільної мережі та споживачами газу, які мають діяти через управителя.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання відновити розподіл природного газу - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол

16 травня 2023 року