Справа № 953/5093/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2023 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ВТБ Банк, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс, про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави,-
30 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства ВТБ Банк, у якому просив визнати факт набуття відповідачем 169796,19 доларів США від позивача, за рахунок позивача без достатньої правової підстави, та зобов`язати відповідача повернути позивачу 169796,19 доларів США, що були набуті відповідачем від позивача за рахунок позивача без достатньої правової підстави. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимого позивач посилався на укладення між ним та АТ ВТБ Банк кредитного договору № 15.38-00/08-КЛ від 29.04.2008 (зі змінами та доповненнями). Відповідно до п. 1.1, 1.2. Договору кредиту відповідач зобов`язався надати позивачу кредит у вигляді кредитної лінії в доларах США з лімітом 100 000 (сто тисяч) доларів США на споживчі потреби. Тобто, відповідач зобов`язався зарахувати на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , як кредит у доларах США, а позивач зобов`язався повернути відповідачу суму кредиту, тобто долари США, а також сплатити проценти за користування кредитом в доларах США. Таким чином, за своєю правовою природою, цей Договір кредиту, є договором споживчого кредиту, в доларах США на споживчі цілі позивача.
Відповідно до п.1.5. і 2.3. Договору кредиту відповідач зобов`язався надавати кредит позивачу шляхом безготівкового перерахування Траншів у валюті Кредиту на поточний рахунок позивача, що зазначений в п.1.5. Договору кредиту, а саме на поточний рахунок № НОМЕР_1 від 29.04.2008.
Позивач повертав відповідачу кредит та відсотки у доларах США. Так, з квитанцій про повернення позивачем кредиту і про сплату відсотків за користування кредитом, вбачається, що станом на 23.03.2020 року позивач сплатив відповідачу, як повернення кредиту так і, як оплата відсотків за користування кредитом, 169796,19 доларів США, а також сплатив 156 172,09 грн.
За таких обставин позивач констатує, що предметом позову є вимога позивача про повернення йому відповідачем доларів США, наданих позивачем відповідачу без достатньої правової підстави, як повернення кредиту, а також вимога позивача про повернення йому відповідачем грошових коштів в доларах США, наданих позивачем відповідачу без достатніх правових підстав, як відсотки за користування кредитом у загальному розмірі 169796,19 доларів США.
Метою цього позову є встановлення обставин на спростовання твердження відповідача про зарахування на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , як кредиту 100 000 (сто тисяч) доларів США і встановлення обставин, які доказують, що відповідач набув від позивача 169796,19 долара США за рахунок позивача без достатньої правової підстави.
Підставою позову є порушення відповідачем законодавства України, що регулює кредитно-фінансові відносини, а також готівковий оборот іноземної валюти в Україні при реалізації Кредитного договору № 15.38-00/08-КЛ від 29.04.2008 року. Результатом чого стало набуття відповідачем від позивача за рахунок останнього без достатньої правової підстави 169796,19 доларів США, що є порушенням прав позивача і дає підстави застосувати приписи ст.ст.1212, 1213 ЦК України.
Вказуючи на безпідставність набуття коштів позивач зазначає, що законодавством України не передбачено надання фізичній особі кредиту в іноземній валюті. Зобов`язання відповідача по наданню кредиту і зобов`язання позивача по поверненню кредиту і по сплаті відсотків виражені в доларах США є порушення приписів ст. 524 і ст. 533 ЦК України, пунктів 7.12, 7.13 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», п. 6.2 «Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», затверджених постановою Правління НБУ №200 від 30.05.2007 року.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 14.04.2020 ОСОБА_2 , після усунення недоліків позовної заяви, відкрито загальне позовне провадження у справі.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке. Між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 151 00/08-КЛ (невідновлювальна кредитна лінія) від 29.04.2008 з подальшим внесенням змін та доповнень до нього, згідно якого ліміт кредитної лінії та валюта кредита 100 000,00 доларів США 00 центів. Визначаючи правові підстави «безпідставності» набуття Банком доларів США від позивача при виконанні останнім своїх зобов`язань за Кредитним договором, останній посилається на ст. 524, 533 ЦК України, якими визначається валюта виконання грошового зобов`язання, та вказуює на порушення цих норм Банком, встановивши Кредитним договором зобов`язання позивача по поверненню кредиту і сплаті відсотків в доларах США. З цим твердженням відповідач не погоджується, оскільки виконання зобовязання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, а отже прийняття іноземної валюти від позивача на виконнання ним своїх зобовязань про договору не є безпідставним набуттям цих коштів.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що укладання з ним споживчого кредиту в іноземній валюті є неправомірним, оскільки це заборонено законодавством, а отже наявні підстави для повернення безпідставно набутих коштів банком від нього за кредитним договором № 151 00/08-КЛ.
27.10.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
03.12.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова витребувано у АТ «ВТБ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» належним чином завірену виписку з рахунків, відкритих на ім`я позивача, що були відкриті відповідачем в Харківській філії ВАТ ВТБ БАНК, МФО 350631 з інформацією про дату і кількість зарахувань на ці рахунки коштів, в тому числі доларів США як кредиту та інформацію про дату і кількість зарахувань коштів, у тому числі доларів США в рахунок повернення кредиту, з окремим зазначенням інформації про зарахування на рахунок позивача 100000 доларів США (дата, номер рахунку, подальший рух по цьому рахунку).
12.05.2021, у зв`язку з перебуванням судді Київського районного суду м. Харкова Якуши Н.В. у відпустці, справа надійшла в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В. та 13.05.2021 справа прийнята суддею до свого провадження.
04.05.2023р. ухвалою суду залучение в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача ТОВ «Цикл Фінанс».
В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи власних вимог та заперечень, та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у заявах, поданих у справі.
Позивач у судове засідання не з`явився, ним та його представником подані заяви, відповідно до змісту яких просять суд розглядати справу за їх відсутності. Також позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити, не заперечує проти задоволення зустрічного позову з урахуванням доводів, викладених у відзиві.
Відповідач та його представник належним чином повідомлені про дату час та місце судового розгляду до судового засідання не з`явились. Представник просив суд розглядати справу за їх відсутності, на зустрічному позові наполягають, вимоги первісного позову просили задовольнити з урахуванням висновку третьої особи.
Представник третьої особи належним чином повідомлена про дату час та місце судового розгляду до судового засідання не з`явилась, причину не явки суду не сповістила.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що 29.04.2008 між позивачем та відповідачем укладений Кредитний договір № 151 00/08-КЛ (невідновлювальна кредитна лінія), згідно предмету якого Кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, надає Позичальнику Кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, а Позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути Кредитору суму Кредиту, а також сплатити проценти за користування Кредитом, комісії та інші платежі згідно умов цього Договору та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені цим Договором.
Згідно п.1.1. - 1.4. Договору встановлено ліміт кредитної лінії та валюту кредиту - 100000 доларів США 00 центів, з цільовим призначенням кредиту - на споживчі потреби строком по 28.04.2018 (включно).
Пунктом 1.5. Кредитного договору було зазначено поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 в Харківській філії ВАТ «ВТБ Банк», МФО 350631 та № НОМЕР_2 в Харківській філії ВАТ «ВТБ Банк», МФО 350631.
Пунктами 2.1.-2.3. передбачено, що Кредитор надає Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, погашення, плати за користування та цільового характеру використання. Зобов`язання Кредитора за цим Договором є відкличними. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування Траншів у валюті Кредиту на поточний рахунок Позичальника, зазначений в п. 1.5. цього Договору. (а.с.11-18)
Зобов`язання за Кредитним договором № 151 00/08-КЛ від 29.04.2008 забезпечене іпотекою згідно іпотечного договору №15.38.00/08Д101 від 29.04.2008 (а.с.23-29)
Крім того, сторонами укладений договір №098Ф/2008ТВ банківського рахунку у іноземній валюті від 29.04.2008, відповідно якого позивачу відкритий поточний рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 19 -20)
Договором від 20.02.2015 про внесення змін № 3 до Кредитного договору від 29.04.2008 року № 15.38- 00/08-КЛ викладено в новій редакції. Окрім іншого, пунктом 3.6. Кредитного договору в редакції від 20.02.2015, зазначається, що поточним рахунком Позичальника є поточний рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «ВТБ Банк», код банку 321767, зі строком кредитування по 25.04.2023. (а.с. 193-201)
З огляду на матеріали справи, після викладення Кредитного договору в новій редакції, сторони визначили цей рахунок як поточний рахунок позивача, з якого відбувалось договірне списання коштів, що вносились Позичальником в якості погашення кредиту та інших обов`язкових платежів, передбачених Кредитним договором.
Щодо рахунку № НОМЕР_4 у Відділенні «Харківська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ БАНК», ідентифікаційний код Банку 14359319, код Банку 321767, на який позивач звертає увагу, то під час судового розгляду встановлено, що він є транзитним рахунком Банку, що не суперечить п.4 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України № 14, яким встановлено, що бухгалтерський облік операцій із фінансовими інструментами здійснюється згідно з економічною суттю цих операцій за балансовими та позабалансовими рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89 (зі змінами). Банк відображає в бухгалтерському обліку продаж активів та послуг з відстроченням платежу відповідно до їх економічної суті за рахунками з обліку кредитів згідно з Планом рахунків.
Надаючи правову оцінку встановленим правовідносинам, суд висновує:
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно із ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст.11 ЦК України.
Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
За ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Частиною першою ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, ч.1 ст.1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.
Позивач визначив підставою для звернення до суду з означеним позовом - укладання з ним споживчого кредиту в іноземній валюті, що є на його думку незаконним, а отже набуття банком коштів, сплачених позивачем в порядку виконання цього договору є безпідставним та підлягає поверненню, з огляду на що суд вийшов таких висновків.
Положеннями ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Суд зауважує, що спеціальним нормативно-правовим актом, який захищає права споживача, у тому числі у сфері банківських послуг, є Закон України «Про захист прав споживачів».
16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.
Як встановлено судом, кредитний договір № 15.38-00/08-КЛ укладено сторонами 29.04.2008 і на час його укладення Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.
Відтак, судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Як вже зазначалось, зобов`язання за кредитним договором № 15.38-00/08-КЛ позивачем виконувалось в іноземній валюті, обумовленій його предметом при укладанні сторонами. Оскільки в цьому випадку заборони на укладання та виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті чинне законодавство не містить, то і підстави для застосування ст.1212 ЦК України відсутні.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010р.)
З огляду на встановлені судом обставини, надавши правову оцінку цим обставинам та аргументам сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись статтями 4, 76-81, 142, 200, 206, 223, 258, 259, 273 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ВТБ Банк, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс, про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21.09.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерного товариства ВТБ Банк, юридична адреса: 01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 8/26,

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс, , юридична адреса: 01054, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.

Суддя Н.В.Єфіменко