Дата документу 19.09.2023Справа № 554/1901/23
Провадження № 2/554/4378/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря - Янушкевіч А.І.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Ясниської О.О.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Корнієнко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтувала тим, що ОСОБА_1 , після укладання 30.05.1990 р. шлюбу з ОСОБА_3 , з 20.11.1990 р. зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою «КП ЖЄО №2» Полтавської міської ради за № 162 від 23.01.2023 року. Квартиронаймачем вказаної квартири був ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На даний час у вказаній квартирі зареєстрована позивач, син померлого квартиронаймача - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її онуки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті чоловіка позивачка залишилась проживати у вказаній квартирі, сплачує всі комунальні послуги, утримує житло.

ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає з 1994 року. Він не приймає участі в утриманні житла, сплаті комунальних, його особистих речей у квартирі немає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, її донька та онуки ОСОБА_2 не чинили. Він добровільно визначив собі інше місце проживання, квартирою не користується без поважних причин, а його реєстрація за вказаною адресою порушує права позивача, адже позивач не може переоформити на себе особовий рахунок на квартиру, додатково сплачує відшкодування за житлово-комунальні послуги у зв`язку з реєстрацією відповідача, та в повній мірі не може керувати та розпоряджатись належним їй майном.

Враховуючи, відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між позивачем та відповідачем, вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідач ухиляється від спілкування з позивачем, адреса його проживання позивача не відома, зв`язатися з відповідачем не має можливості, тому позивач змушена звернутись за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 28.03.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка, посилається на те, що ОСОБА_2 вибув на інше постійне місце проживання до своєї дружини, але при цьому, слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання.

На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК України.

Аргументи на підставі показань свідків позивача по факту відсутності речей відповідача у квартирі, проведення позивачки та третіми особами ремонту у квартирі (хоча відповідач приймав участь), не мають правового значення для вирішення спору, оскільки наведені докази не підтверджують про вибуття відповідача на інше постійне місце проживання.

Покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , стосовно того, що відповідач не приймав ніякої участі у лікуванні батька, а також пояснення самої відповідачки, спростовуються випискою із медичної картки № 2732, оскільки у 2018 році батькові було зроблено 2 операції за власний кошт відповідача (квитанції додаються), за інші роки квитанції не збереглися, так як придбавалися виключно ліки в аптеках.

Вважають, що свідки зі сторони позивачки та позивачка свідомо дали неправдиві свідчення та пояснення.

Належить відмітити, що весь час ОСОБА_2 з батьком були однією сім`єю, до хвороби працювали разом на СТО, бо мали спільний бізнес, після того, як він почав хворіти відповідач надавав йому грошові кошти, як і на лікування так і на комунальні платежі, бо іншого доходу окрім пенсії він вже не мав, кожного дня спілкувалися, постійно без запрошень батько приїздив до сина, як і син до батька, бо як і у сина так і у його дітей були теплі відносини до позивачки та її доньки з її онуками, діти відповідача (у нього їх троє) сприймали позивачку як рідну бабусю.

ОСОБА_2 не заперечує факту тимчасового не проживання у квартирі з 1994 року до 07.11.2022 року у зв`язку з тим, що він з батьком після його весілля вирішили, що їм в однокімнатній квартирі незручно жити двома сім`ям з п`яти чоловік, а батьки дружини відповідача мають будинок, дану домовленість (угоду) підтверджує відсутність будь-яких судових рішень про моє виселення чи встановлення втрати права користування квартирою з 1994 року по день смерті батька.

Нажаль, після смерті батька з позивачкою у відповідача почали складатися неприязні відносини, вона не захотіла повернути сімейні фото, вже не кажучи про інші речі, що належать відповідачу і знаходяться у квартирі, не відповідає на телефонні дзвінки, не відкриває двері, фактично почала створювати перешкоди в користуванні квартирою, підтвердженням цього є те, що через 5 місяців після смерті батька звернулася до суду з позовом про визнання мене особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зазначаю, що відповідач, не втрачав і не втрачає інтересу до квартири, оскільки це житло для мене нього є єдиним, де він має право на проживання та право на реєстрацію місця проживання.

Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності - щодо відсутності нерухомого майна та довідкою з ЖЕО №2 про реєстрацію, що надана самою позивачкою.

Сам по собі факт не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

На підставі вищевикладеного, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки належні та допустимі докази про вибутгя відповідача на інше постійне місце проживання позивачем не подано.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 на протязі 29 років із 1993 чи.1994 року - з моменту одруження. З того часу вона бачила його три рази. Утриманням житла не опікувався, не брав участі у лікування батька.

Дочка позивачки ОСОБА_11 була для нього як рідна, хоча він не був її біологічним батьком. Квартира однокімнатна. Вони всі разом жили дружно до смерті ОСОБА_3 .

Відповідача із квартири ніхто примусово не виселяв, перешкод у проживанні у квартирі ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вони із позивачкою є сусідами. Чоловіки позивачки та її були однокласниками. Відповідача ОСОБА_2 вона за 8 років бачила близько 16 разів.

Їй відомо, що відповідач останні 8-10 років не проживає у спірній квартирі, його речей за адресою: АДРЕСА_1 , не має. Комунальні послуги не оплачував. Перешкод у проживанні у цій квартирі відповідачу ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що з 2008 року проживає із дочкою позивачки, яка на даний час є його дружиною. Ремонт у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , він робив разом із дружиною. З 2008 року у квартирі ОСОБА_2 не було. На лікування померлого ОСОБА_3 кошти давав він із дружиною із сімейного бюджету. Відповідач приїздив лише на свята, на День народження батька.

Йому відомо, що від продажу автомобіля відповідач отримав 4000 доларів США. Також ОСОБА_2 залишився вагон біля річки, човен, гараж.

Витрати за поховання ОСОБА_3 , окрім частини коштів на оплату обіду, оплатив він особисто.

У гостях у тещі - позивачки ОСОБА_14 буває часто, відповідача там немає, так само як і його речей.

За оплату комунальних послуг у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на час смерті ОСОБА_3 було близько 60 тис.грн. боргів, зараз залишилося близько 30 тис.грн.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що сім`ю померлого знає із дитинства. Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , отримали батьки відповідача. На даний час не знає, чи відповідач проживає за вказаною адресою.

ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2 разом працювали, взаємовідносини між ними були добрі. Відповідач у квартирі, за місцем проживання батька, був часто. Коли був там останній раз не знає. З якого часу не проживає у спірній квартирі не знає. Їй відомо, що відповідач проживає із дружиною.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що він є свояком відповідача - брат дружини. ОСОБА_2 переїхав жити до дружини після одруження - із 1993 року. Приблизно 10 років тому він фарбував стелю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на прохання відповідача.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що товаришує із сім`єю одарюків близько 10 років, з моменту заселення у будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Син ОСОБА_18 вже в той час не проживав у квартирі АДРЕСА_3 за вказаною адресою. Перешкод у проживанні йому ніхто не чинив.

Вважає, що причиною непорозумінь є те, що дружина відповідача не має наміру його прописувати у себе у будинку.

Чула про те, що батько, за життя, мав плани віддати синові гараж і машину. Авто продали, а гроші поділили навпіл.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що відповідача і його батька знає особисто близько 10 років. Зараз ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_4 із тещею, дружиною та дітьми. За адресою: АДРЕСА_1 проживав його батько із дружиною. Із батьківської квартири його ніхто не виселяв.

Після смерті батька, відповідач просив допомогти йому перевезти речі із квартири, де проживав батько (фотографії і сейф для зброї), але не міг додзвонитися до позивачки - вона не відповідала на дзвінки і двері не відчиняла. Приїздили 3 чи 4 рази.

Батько із квартири сина не проганяв, дуже любив його. Він знає, що батько приїздив вгості до сина, а син - їздив до батька. ОСОБА_2 допомагав батькові. Після інсульту із моря батька також забирав син. Відповідач із батьком займалися разом ремонтом автомобілів.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком доньки відповідача та знає, що ОСОБА_2 перестав проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , після одруження. Також йому відомо, що у відповідача є зброя. Два рази (25.05.2023 року та ін.дня - дати не пам`ятає) їздив із ОСОБА_2 , на його прохання, за адресою проживання позивачки, щоб забрати сейф для зброї, але двері ніхто не відчинив.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_22 близько 40 років. Батьки відповідача розлучилися і роз`їхалися. ОСОБА_23 залишився проживати із батьком. Як батько відповідача зустрів позивачку, ОСОБА_2 став частіше залишатися у бабусі, а згодом одружився і став проживати із дружиною. Близько 15-20 років за адресою: АДРЕСА_1 , він не проживає. Квартиру залишив добровільно

ОСОБА_2 постійно допомагав батькові. У сторін були гарні взаємовідносини, які погіршилися після смерті батька. Чи забороняли відповідачу приїздити у спірну квартиру не знає.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 із батьком ОСОБА_3 проживали у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Як батько одружився із позивачкою, відповідач почав уникати бути вдома. До смерті батька сварок у сім`ї не було. Зараз відомо, що ОСОБА_2 не має можливості забрати сейф для зброї.

До смерті батька відповідач часто бував за місцем його проживання. Допомагав батькові.

Вона їздила із ОСОБА_2 до позивачки додому, але вона двері не відчинила, хоча світло у квартирі горіло. Чи сплачував ОСОБА_2 за комунальні послуги за вказаною адресою їй не відомо.

Суд, заслухавши позивачку, її представника, відповідача, його представника, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачки ОСОБА_25 та ОСОБА_3 30.05.1990 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.5).

За життя ОСОБА_3 був квартиронаймачем квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 30,6 кв.м, яка є комунальною власністю, що підтверджено копією ордеру на житлове приміщення №40 від 02.02.1987 року та довідкою КП «ЖЕО №2» №66 від 18.01.2023 року. На час видачі вказаної довідки, у квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_4 (дочка жінки) та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (онуки). ОСОБА_3 знятий з реєстрації 07.11.2022 року у зв`язку зі смертю (а.с.7).

У зв`язку зі смертю квартиронаймача, виникла необхідність у переоформленні особових рахунків на квартиру щодо сплати комунальних послуг, але для цього необхідна згода всіх повнолітніх осіб, які проживають у квартирі. Добровільно досягти згоди із ОСОБА_2 , який понад тривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у позивачки не вийшло.

На підтвердження витрат на лікування та поховання ОСОБА_26 позивачкою надано рахунок-фактуру №К9ПР-47661 від 11.04.2019 року на придбання коронарного стента та касовий чек щодо оплати цього товару; копію свідоцтва про похованні № НОМЕР_3 від 08.11.2022 року, яке видане ОСОБА_1 ; рахунок-замовлення № НОМЕР_4 віж 08.11.2022 року на купівлю-оформлення послуг похоронного призначення; рахунок-замовлення №005950 від 07.11.2022 року на купівлю предметів похоронного призначення; касові чеки на оплату товарів похоронного призначення.

На підтвердження оплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , позивачкою надано копії квитанцій про оплату за лютий 2022 року, березень 2022 року, листопад 2022 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, де після смерті квартиронаймача ОСОБА_3 , платником є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідачем також надано до суду виписку з медичної картки ОСОБА_3 та копії платіжних інструкцій і касових чеків від 13.02.2018 року та 09.02.2018 року, на підтвердження надання матеріальної допомоги ОСОБА_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №343088914 від 16.08.2023 року, ОСОБА_2 не має на праві власності жодного нерухомого майна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 200/17337/17, особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сім`ї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2, к справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Абзацом 2 пункту 11 вказаної постанови, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Статтею 107 ЖК України передбачено, що наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

У судовому засіданні сторонами та свідками підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 із 1994 року, з моменту одруження, добровільно залишив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та з того часу (понад 29 років) не проживає у вказаному житлі, не утримує його, не оплачує комунальні послуги, тому наявні всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом, як такого, що був відсутній у житловому приміщенні понад 6 місяців, та задоволення позову у повному обсязі,.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2023 року.

Суддя Т.М.Черняєва