Справа № 463/8377/22
Провадження № 2/463/674/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі Заверуха О.Б

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - 1 Шубак М.І.

відповідача 2 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (місце знаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, ), приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни (місце знаходження: м. Львів, вул. Пекарська, 7 оф. 211) про повернення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Кредитні ініціативи», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. про про повернення безпідставно набутих коштів. Просить стягнути з ТзОв «Кредитні ініціативи» на свою користь 11506 грн. 96 коп. безпідставно набутих коштів та 1910 грн. 1 коп. процентів за безпідставне користування грошовими коштами. Також просить стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. на свою користь 1904 грн. 13 коп. безпідставно набутих коштів та 316 грн. 6 коп. процентів за безпідставне користування грошовими коштами.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4065, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором, укладеним 15.11.2006 року. На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. було відкрито виконавче провадження та вчинялись виконавчі дії з метою його примусового виконання. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 04.11.2021 року у справі № 463/7577/21, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, посилаючись на те, що стягнуті внаслідок примусового виконання виконавчого напису грошові кошти у вигляді заборгованості, основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідачами отримані безпідставно, позивач вважає, що вказані грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів на його користь у відповідності до ст.1212 ЦК України.

Ухвалою судді від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

До суду 27.04.2023 року надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М., поданий представником ОСОБА_4 , в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що приватним виконавцем була повернута сума стягнутої з боржника основної винагороди в розмірі 1150 грн. 70 коп., і яку вважає остаточною. Посилається на те, що постанови приватного виконавця про стягнення винагороди приваного виконавця та та про стягнення витрат виконавчого провадження не оскаржувалися позивачем, не скасовані, дії відповідача щодо винесення даних постанов не визнані протиправними.

Крім того, просить стягнути з позивача 5368 грн.00 коп. витрат на правничу допомогу.

До суду 03.05.2023 року надійшов відзив ТзОВ «Кредитні ініціативи», в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що станом на 26.04.2023 року кредитний договір №1 від 15.11.2006 року залищається чинним, оскільки позивач належним чином не виконав зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Висновок позивача про стягнення з ТзОв «Кредитні ініціативи» 1910 грн. 01 коп. процентів за безпідставне користування грошовими коштами є передчасним, так як станом на 26.04.2023 року відсутнє рішення суду про встановлення безпідставність набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 11506 грн. 96 коп. Крім того, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним з заявленими позовними вимогами і підлягає зменшенню до 5000 грн. 00 коп. у випадку задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, заявлених в позовній заяві. Наполягає на задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є достатньою підставою для повернення всіх стягнутих сум.

Представник відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

У судовому засіданні встановлено,що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4065, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №1 від 15.11.2006 року у розмірі 29129 грн. 23 коп.

Виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання та 09.11.2020 року приватний виконавець приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. відкрила виконавче провадження №63538889.

Згідно з постановою приватного виконавця від 09.11.2020 року з позивача стягнуто основної винагороди в сумі 2912 грн.92 коп., а також мінімальних витрати виконавчого провадження в сумі 376 гр. 52 коп.

Відповідно до постанови приватного виконавця від 29.06.2022 року, виконавче провадження було закінчено з підстави, передбаченої п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки оскільки рішенням Галицького районного суду м.Львова від 04.11.2021 року у справі № 463/7577/21, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Цією ж постановою знято арешт з усього рухомого і нерухомого майна боржника, який був накладений відповідно до постанови від 09.11.2020 року, та знято арешт з коштів боржника, який був накладений відповідно до постанови від 12.01.2021 року.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В порядку ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне: за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Судом встановлено, що виконавчий напис рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач ТзОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що станом на 26.04.2023 року кредитний договір №1 від 15.11.2006 року залищається чинним, оскільки позивач належним чином не виконав зобов`язання за даним договором в повному обсязі, доказів на підтвердження виконання зобов`язання не представив, а відтак є недоведеним твердження позивача про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів. Як наслідок, стягнення з ТзОВ «Кредитні ініціативи» 1910 грн. 1 коп. процентів за безпідставне користування грошовими коштами є передчасним, так як станом на 26.04.2023 року відсутнє рішення суду про встановлення безпідставності набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 11506 грн. 96 коп.

Дані обґрунтування не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні правастягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріусздійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасниківправовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусомвиконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування відборжника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчиненнявиконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його правона примусове виконання зобов`язання боржником.

Слід зазначити, що відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду угосподарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються прирозгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ціобставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04.11.2021 року встановлено, що

ОСОБА_3 в повній мірі виконав свої обов`язки за відповідним кредитнимдоговором, а також в матеріалах справи містяться докази цього факту.

Щодо твердження відповідача ТзОв «Кредитні ініціативи» про необхідність такої умови, як наявність зобов`язання, то упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 06.10.2021р. у справі № 623/363/20 є посилання на те, що сутність зобов`язання із набуття,збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини їїмайна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпалазгодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самогопочатку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовийтитул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК Українивикладений також Верховним Судом у постанові від 6 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18, предметомпозову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами

боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інакше не встановлено договором між фізичнимиособами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором,законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на нихнараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався абоповинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

За викладених обставин, з відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи» на користьпозивача підлягають стягненню проценти за користування безпідставно набутими грошовимикоштами із визначенням їх розміру на рівні облікової ставки НБУ.

За ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно з п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №63538889, визнано судом таким, що не підлягає виконанню, проте сума основної винагороди приватного виконавця була виплачена приватним виконавцем згідно з платіжною інструкцією №1233 від 23.11.2022 року, тому дана сума стягненню не підлягає. Разом з тим, підлягає стягненню витрати виконавчого провадження в сумі 376 грн. 52 коп. як такі, що не були повернуті приватним виконавцем у зв`язку з визнананням судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Проценти за безпідставне користування грошовими коштами приватним виконавцем в сумі 316 грн. 06 коп., на підставі ст. 625 ЦК України, не підлягають стягненню у зв`язку з тим, що грошових зобов`язань між позивачем і приватним виконавцем немає.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Ч.1 ст.58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для відповідачки та повернення нею позивачу більшої частини основної винагороди приватного виконавця у відповідності до позовних вимог, обсяг наданих її представником послуг, їх незначну складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до переконання про відмову в стягненні з позивача на користь приватного виконавця витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5368 грн. 00 коп., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (місце знаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) 11506 грн.96 коп. безпідставно набутих коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (місце знаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) 1910 грн.01 коп. процентів.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни (місце знаходження: м. Львів, вул. Пекарська, 7 оф. 211) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) 376 грн. 52 коп.безпідставно набутих коштів.

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні вимоги приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни (місце знаходження: м. Львів, вул. Пекарська, 7 оф. 211) про стягнення з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.09.2023 року

Суддя Нор Н.В.