Ухвала

25 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 752/18698/22

провадження № 61-13192ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року

та постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання.

09 січня 2023 року Голосіївський районний суд міста Києва, з урахуванням ухвали цього ж суду від 20 березня 2023 року про виправлення описки, видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня досягнення сином повноліття, з 26 грудня 2022 року до досягнення ним 23 років, за умови продовження навчання.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу від 09 січня 2023 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/18698/22, таким, що не підлягає виконанню.

Голосіївський районний суд міста Києва ухвалою від 20 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, залишив без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд постановою від 01 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року залишив без змін.

09 вересня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва

від 20 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 01 серпня 2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, а також вирішити питання про розподіл судових витрат за розгляд справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 160 ЦПК України та статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно зі статтею 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною першою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, зміст пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої

статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, після їх перегляду в апеляційному суді, у касаційному порядку не передбачено. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали першої суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

в ухвалі від 05 вересня 2019 року про закриття касаційного провадження

у справі № 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18) дійшла висновку, що «відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду щодо задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку. Тлумачення пункту 25

частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

у касаційному порядку, не передбачено».

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 01 серпня

2023 року не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані судові рішення.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 01 серпня

2023 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішення не підлягають перегляду в касаційному порядку згідно з вимогами ЦПК України.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02,

від 20 травня 2010 року).

Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами цивільного судочинства.

Подібні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 13 жовтня

2022 року у справі № 758/18100/21 (провадження № 61-9946ск22),

від 10 травня 2023 року у справі № 196/1186/18 (провадження

№ 61-6023ск23) та від 23 травня 2023 року у справі № 761/8893/22 (провадження № 61-7534ск23).

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7

Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк