Номер провадження: 22-ц/813/6443/23
Справа № 501/3579/22
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/3579/22

Номер провадження: 22-ц/813/6443/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

- за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- боржник ОСОБА_1 ,

- стягувач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області, постановлену у складі судді Пушкарського Д.В. 22 травня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 26 грудня 2022 року по справі №5013579/22, виданий Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 12.12.2022 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 вимоги заяви обґрунтовує тим, до 26 грудня 2022 року Іллічівським міським судом Одеської області було видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) починаючи з 12.12.2022 року і до повноліття дитини.

Вважає, що даний судовий наказ, як виконавчий документ, не підлягає виконанню, оскільки у нього відсутній обов`язок щодо сплати аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з добровільною сплатою ним таких аліментів, а також у зв`язку з недоведенням факту проживання доньки - ОСОБА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_2 ..

Посилаючись на наявність вищевикладених обставин, заявник заперечує проти судового наказу та просить визнати його таким, що не підлягає виконанню (а. с. 1 - 2).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 ..

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що заявником не надано до суду доказів того, що він щомісячно, у повному розмірі, як це передбачено чинним законодавством, сплачує аліменти на утримання дитини.

До суду надано заяву ОСОБА_2 , яка зазначає, що донька мешкає з нею за кордоном і боржником в добровільному порядку систематично та у повному розмірі не виконуються аліментні зобов`язання, у зв`язку з чим вона змушена була звернутись до суду із завою про видачу судового наказу. До того ж в матеріалах справи відсутні докази того, що дитина не проживає з матір`ю ОСОБА_2 , що аліментні зобов`язання заявником виконуються належним чином у встановленому законом порядку (а. с. 110 - 113).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.05.2023 року. Ухвалити нове судове рішення, яким визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що судовий наказ видано судом першої інстанції без урахування обмежень, визначених ч. 5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а саме - обмеження розміру аліментів, які підлягають стягненню, що становить десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а. с. 115 - 118).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.06.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.05.2023 року залишено без руху (а. с. 124 - 124 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.05.2023 року (а. с. 144 - 144 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.08.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 158).

05.09.2023 року від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бриленко К.Б. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі, визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

02 лютого 2022 року, на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

26 грудня 2022 року Іллічівським міським судом Одеської області, за заявою ОСОБА_2 , було видано судовий наказ у справі №501/3579/22 про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 12.12.2022 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

По справі виникли аліментні правовідносини з утримання дитини

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих учасниками справи і досліджених судом доказів, суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання судового наказу, таким що не підлягає виконанню.

Мотиви відхилення викладених в апеляційній скарзі доводів

26 грудня 2022 року Іллічівським міським судом Одеської області, за заявою ОСОБА_2 , було видано судовий наказ у справі №501/3579/22 про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 12.12.2022 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів виконання заявником обов`язків зі сплати аліментів у повному обсязі. Боржник не позбавлений права звернутися до суду із заявою про зменшення розміру аліментів. Судовий наказ, виданий на підставі п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України може бути переглянутий за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних доводів.

Згідно ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо:

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 170 ЦПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (ч. 1). У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (ч. 7). У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (ч. 8).

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню (ч. 1). Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч.2).

За ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню за своєю суттю зводяться фактично до незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів на одну дитину, а саме - щодо максимального розміру аліментів.

Видача судового наказу з підстав п. 4 або п. 5 ст. 161 ЦПК України є різною, з якою підставою звертатись до суду за видачею судового наказу вирішує безпосередньо заявниця.

Заперечуючи виданий судовий наказ про стягнення аліментів з підстав визнання такого таким що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 помилково сприймає і розуміє при цьому саму природу винесення судового наказу про стягнення аліментів з різних підстав.

Та обставина, що судом першої інстанції не зазначено в судовому наказі обмеження розміру аліментів, визначених в ч. 5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, не може бути підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Наявність такої обставини є підставою для звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у позовному порядку, що не суперечитиме змісту ч. 7 ст. 170 ЦПК України, так як законодавець виокремив розгляд питання про стягнення аліментів за наявності збільшеного розміру стягнутих аліментів.

Крім цього, наслідки ст. 173 ЦПК України з приводу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню не можуть бути застосованими в даній справі, через те, що в спірних правовідносинах не може бути відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки. Та й відсутні дані наведені в ч. 2 ст. 432 ЦПК України з приводу того, що судовий наказ видано помилково чи що обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. А звідси і відсутні підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції, який видав судовий наказ, про усунення помилки, а саме не зазначення в судовому наказі максимального розміру аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що зазначені заявником обставини не можуть слугувати підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, наведені в обґрунтування апеляційної скарги доводи не можуть бути підставою для скасування постановленої у справі ухвали, а тому вони на увагу суду не заслуговують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову у визнанні судового наказу таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Підстави, порядок та строк касаційного оскарження

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, після її перегляду в апеляційному порядку не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2023 року про відмову у визнанні судового наказу таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова