Дата документу 20.09.2023
Справа № 334/3920/23
Провадження № 2/334/1834/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Новікової Н.В.,

секретар судового засідання Сухова С.М.,

розглянувши в порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 334/3920/23 (2/334/1834/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Шелудько О.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Пушкіна О.В.,

встановив:

19.05.2023 ОСОБА_1 , в особі адвоката Усенко Антона Володимировича звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення нею 23-х років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.09.2004 між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого народилась позивачка ОСОБА_1 . Оскільки спільне життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , фактично припинено то позивачка проживає окремо з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні.

Позивач є повнолітньою особою, навчається у Національному університеті «Запорізька політехніка» на денній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу.

Відповідач ОСОБА_2 участі в утримання позивачки не приймає, усі спроби домовитись з відповідачем про його участь в її утриманні марні, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду.

Відповідач не має на утриманні непрацездатних членів сім`ї, родичів не має, у нього задовільний стан здоров`я, він може надавати матеріальну допомогу, так як працює та має постійний доход, а тому зобов`язаний приймати солідарну участь в утриманні позивача.

22.05.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначений у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

04.07.2023 відповідачем ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Пушкіна О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити повністю. Відзив вмотивований тим, що викладені в позові обставини не відповідають дійсності, а вимоги є безпідставними.

10.07.2023 позивачем, в особі адвоката Усенко А.В. надана відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позову.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши позовну заяву; відзив та відповідь на відзив та додані на їх обґрунтування документи, суд дійшов наступного.

Так, в судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити.

Позивачка у вступному слові та допитана в якості свідка, суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її батьком. Вона та батько зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ; проте проживає разом з батьками ( ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 ) і двома неповнолітніми сестрами, у квартирі батька за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилось 18 років. Вона продовжує навчання та, на час розгляду справи, є студенткою ІІ курсу денної форми навчання юридичного факультету Національного університету «Запорізька політехніка». Отримує стипендію в розмірі 950 грн., які витрачає на власний розсуд. В гуртожитку не проживає, так як проживає з батьками. Витрати на утримання квартири в якій проживає з батьками та сестрами, як повнолітній член власника (наймача) не несе. Житлово-комунальні послуги сплачують батьки. Продукти купує, в тому числі і батько для всієї родини, вона їх споживає. Пояснила, що продукти батько купує нерізноманітні, овочі купуються «по сезону».

Навчання у ВНЗ, як на час подачі позову так і на час розгляду справи, є дистанційним. Для потреб навчання у неї у квартирі є окремий стіл та старий стілець, якому 13 років; вона користується ноутбуком, який купила за гроші подаровані на нень народження, в тому числі і батьком - відповідачем у справі ОСОБА_2 .. Підручники для першого курсу вона «скачала» в інтернеті. За «інтернет» сплачує батько - відповідач у справі ОСОБА_2 ..

Для потреб ІІ курсу мати їй купила Конституцію України та їй потрібно, ще 2 підручника; також мати сплатила додаткові курси «Англійської мови», купила канцелярію. Проте позивачка пояснила, що не казала відповідачу ОСОБА_2 про необхідність купівлі підручників, канцелярії та оплати додаткових курсів іноземної мови. Доказів витрат не надала, пояснити скільки було витрачено в судовому засіданні не змогла.

Крім того, пояснила, що в університет вона їздить один раз на місяць на що витрачає 60 грн.

Що стосується проходження практики в Хортицькому районі м.Запоріжжя, пояснила наступне, що батько - відповідач у справі надавав їй грошові кошти для проходження практики у розмірі 200 грн., хоча вона просила більше. Іншу суму надала мати, приблизно також 200 грн. На проїзд до місця проходження практики вона витратила кошти надані двома батьками.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснив, що надає кошти на утримання в добровільному порядку, підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до досліджених документів, встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 25.09.2004, копією паспорту позивача та визнано сторонами.

ОСОБА_1 , є студенткою 1 курсу (на час винесення рішення 2 курсу) денної форми навчання юридичного факультету Національного університету «Запорізька політехніка», спеціальність 081 «Право», група Ю-112. Бюджетна форма фінансування . Строк навчання з 26.09.2022 по 30.06.2026, що підтверджується довідкою № 1567 від 05.05.2023 декана юридичного факультету НУ «Запорізька політехніка». Позивач отримує стипендію в розмірі 950 грн.

Навчання є дистанційним.

Позивач не проживає в гуртожитку, проживає з батьками та неповнолітніми сестрами за адресою: АДРЕСА_2 , тобто в квартирі, яка відповідно до договору купівлі - продажу від 22.12.2006 належить ОСОБА_2 - відповідачу у справі. Витрат на утримання квартири не несе. Таким чином, спростовані доводи позову, про те, що позивач проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача, викладені в позові про те, що відповідач ОСОБА_2 участі в утримання позивачки не приймає, усі спроби домовитись з відповідачем про його участь в її утриманні марні. Позивачка пояснила, що саме її матір та батько на «сімейній раді» вирішували питання утримання дітей, вона присутня не була. З батьком питання щодо свого утримання, у зв`язку з навчанням не вирішувала.

Відповідач ОСОБА_2 працює на ПАТ «Запоріжсталь» та його доход з січня 2023 по травень 2023 склав 69118,19 грн., що підтверджується копією його трудової книжки та Довідкою про доходи № 54-042 від 15.06.2023.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як було встановлено судом позивачка ОСОБА_1 є студенткою денної форми навчання юридичного факультету Національного університету «Запорізька політехніка», бюджетна форма фінансування та отримує стипендію в розмірі 950 грн..

Оскільки навчання є дистанційним, витрат на навчання, окрім проїзду 60 грн. на місяць позивачка не несе, а витрати на проживання, харчування несуть її батьки, витрати на інтернет несе батько - відповідач у справі, витрати на проходження практики були понесені двома батьками.

Таким чином, сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги.

Оскільки, позивачкою не було доведено, що у зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги (вартість навчання - відсутня, оскільки навчається на денній формі навчання з отриманням стипендії; вартість підручників - відсутня, оскільки підручними були «скачені» через інтернет, який сплачує батько; вартість проїзду до навчального закладу - співмірна отриманій стипендії - 60 грн. на місяць; витрати на проживання не несе) суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевказане та відмову у задоволенні позову із зазначених судом підстави, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 1, 79, 175, 202, 204, 205 Сімейного Кодексу України, ст. 81, 128, 133, 141, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд -

постановив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2023

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_3 .

Суддя: