Справа № 478/1113/23 Провадження № 2/478/243/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року смт. Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», про відновлення газопостачання, компенсації моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

18.09.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною до АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», ТОВ «Миколаївгаз збут», в якій просив суд:

- визнати договір по розподілу природного газу до його домоволодіння розірваним в односторонньому АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (відповідач 1);

- визнати безпідставно нарахованою АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу (відповідач 1);

- визнати незаконними та такими що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» дії відповідачів щодо порушення прав на отримання інформації з обліку, нарахуванню та сплати за послуги з газопостачання (відповідач 1);

- стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача майнову шкоду в розмірі 42998 грн. завдану незаконними діями відповідачів та 5000 грн. моральної шкоди (відповідач 1);

- визнати незаконними дії відповідачів щодо припинення постачання природного газу до будинку позивача (відповідач 1);

- зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» відновити за свої кошти та матеріальні ресурси газопостачання до домоволодіння позивача (відповідач 1);

- стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача вартість недовідпущеного об`єму природного газу в період з 18.05.2021 року по момент підключення позивача до системи з розподілу газу.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Дослідивши зміст поданої позовної заяви та додані до неї документи, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п. п. 4, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинен містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких сторони вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. Позивачка не зазначила обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто, бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. У разі порушення цивільного права чи інтересу у особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, суб`єкта господарювання або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер тощо).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак в порушення зазначених вимог закону, позивач не надав суду будь-яких доказів, які підтверджуються обставини які викладені в позовній заяві, зокрема, що між ним та відповідачем виникли договірні відносини, що позивач є споживачем газу в розумінні положення Закону України «Про захист прав споживачів», що саме його як споживача, позбавили газопостачання та вказані послуги йому взагалі надавалися та його права як споживача було порушено.

Таким чином, потребують уточнень обґрунтування позивача з приводу застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів», та надання ним на підтвердження вказаних фактів відповідних доказів: договір з постачання природного газу (договір № 7 про надання населеню послуг з газопостачання), договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, заяву-приєднання, тощо).

Як було вище означено, прохальна частина позовної заяви містить ряд позовних вимог.

Із змісту позовних вимог вбачається, що всі заявлені позовні вимоги (як основні так і похідні), стосуються виключно позивача 1 - АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», з яким було укладено договір з розподілу природного газу (1 позовна вимога), який нараховував заборгованість за послуги з розподілу природнього газу, судові накази на користь якого були скасовані (2 позовна вимога), до якого надавались запити щодо надання інформації (3 позовна вимога), працівниками якого було припинено газопостачання (5, 6 позовні вимоги) та як похідні відповідно 4 та 7 позовні вимоги.

Суд зазначає, що згідно ст. ст. 42, 48 ЦПК України, у справах позовного провадження в цивільному процесі учасниками справи є сторони, треті особи.

За встановлених обставин потребують уточнення заявлені у позовній заяві сторони по справі (зокрема ТОВ «Миколаївгаз збут»), - зазначивши, які саме права з боку відповідача 2, ТОВ «Миколаївгаз збут» були порушені, та спосіб, необхідний для відновлення порушеного права вказаним відповідачем.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

За вказаних обставин позивачу необхідно визначити спосіб за пред`явленими ним вимогами, вказавши на обставини та докази, якими він це підтверджує та сформулювати їх відносно до кожного із залученого ним відповідача.

Не конкретизованою на думку суду є вимога позивача, зазначена у сьомому пункті позовних вимог: стягнути на користь позивача вартість недовідпущеного об`єму природного газу в період з 18.05.2021 року по момент підключення позивача до системи з розподілу газу (вартість газу, який не було доставлено /транспортовано/ до домоволодіння споживача, вартість газу який позивач не споживав). Не конкретизована кінцева дата розрахунків (по який час), оскільки на час подання позовної заяви позивач не підключений до мережі гозопостачання. Позивачем не наведено жодного аргументу на підтвердження заявленої позовної вимоги. Не наведено розрахунку вартості недовідпущеного об`єма газу, ціна, схема та методика розрахунків, нормативні документи, які регламентують розрахунки та об`єм вказаного недоотриманого газу. Не вказати обставини та не наведено доказів на підтвердження заявленої позовної вимоги або наявність підстав для звільнення від доказування вказаних обставин.

В силу вимог ЦПК України, суд не може самостійно усунути недоліки, в частині уточнення позовних вимог позивача.

Крім зазначеного, в порушення вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем в порушення вище вказаної норми права не надано паспорт або інший документ, що посвідчує особу, реєстраційного номера облікової картки платника податків, за якими можно ідентифікувати особу позивача та для встановлення судом підсудності.

Подана позовна заява містить вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, проте не зазначено ціну позову. Не надані докази на підтвердження заявленої до відшкодування суми матеріальних збитків (вартості зазначеного в позові електро та пічного опалення та іншого обладнання). Не надано доказів на підтвердження вартості та розрахунків нанесеної позивачу моральної шкоди.

Позивачем також не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позовна заява не містить підтвердження позивача що ним не надано іншого позову (позовів) до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих же підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем не додано квитанції про сплату судового збору в залежності від заявлених позовних вимог та/або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Положеннями ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Разом з тим, зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який є визначальним при вирішенні питання щодо сплати та звільнення від сплати судового збору, з 01.09.2015 виключено положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015.

Таким чином, за змістом Закону України «Про судовий збір»,зі змінами, що прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», з 01.09.2015 споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Виходячі із змісту позовних вимог (прохальної частини) позивач ставить на розгляд суду сім позовних вимог - одну позовну вимоги майнового характеру та шість позовних вимог немайнового характеру.

На час надходження позовної заяви, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час подання позову становить 1073,60 грн.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн.).

Таким чином позивачу слід доплатити судовий збір за сім позовних вимог: за одну вимогу майнового характеру та шість позовних вимог майнового характеру, в розмірі, визначеним ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 7515,20 грн. (1073,60 х 7 = 7515,20) та надати суду докази сплати судового збору.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Згідно із ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки при вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з метою надання позивачу строку, що не перевищує десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків.

Керуючись ст. ст.175, 177, 185 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», про відновлення газопостачання, компенсації моральної та матеріальної шкоди - залишити без руху, надавши позивачу строк у п`ять днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених в мотивувальній частині рішення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Іщенко Х.В.