Справа 489/6790/21
Провадження № 22ц/812/1114/23
У Х В А Л А

27 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Ямкової О.О.,

суддів Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства (далі АТ) «Миколаївобленерго», з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 2 серпня 2023 року по справі за його позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення вартості не облікованої електричної енергії, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 2 серпня 2023 року в задоволенні позову АТ «Миколаївобленерго» відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції, клопотав про поновлення пропущеного процесуального строку посилаючись на ті обставини, що копію повного тексту оскаржуваного рішення отримав 18 серпня 2023року.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, витребувано з місцевого суду матеріали цивільної справи з метою перевірки обставин щодо дати отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення суду.

19 вересня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла справа.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року після дослідження матеріалів справи апеляційну скаргу АТ «Миколаївобленерго» залишено без руху, у зв`язку з встановленням іншої дати отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення ніж зазначено ним в клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку, та запропоновано апелянту звернутись з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строк, зазначивши інші поважні причини його пропуску, які завадили подати апеляційну скаргу у період з 4 по 14 вересня 2023 року.

25 вересня 2023 року на виконання вимог вищевказаної ухвали на електронну адресу Миколаївського апеляційного суду надійшло клопотання АТ «Миколаївобленерго» про поновлення пропущеного процесуального строку із посиланням на ті обставини, що станом на теперішній час у апелянта відсутня технічна можливість входу до електронного кабінету за електронною адресою зареєстрованою в ЄСІТС без зазначення конкретних причин виникнення неполадок, а також у зв`язку із критичною нехваткою працівників, які здійснюють правовий супровід діяльності АТ «Миколаївобленерго».

Дослідивши, матеріали справи, текст апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити за пропуском процесуального строку виходячи з наступного.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення ухвалено 2 серпня 2023 року та того ж дня о 16 год. 45 хв. 51 сек. доставлено АТ «Миколаївобленерго» в його електронний кабінет на електронну адресу, зареєстровану в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (ЄСІТС). За такого останнім днем для оскарження рішення є 4 вересня 2023 року. Апеляційну скаргу подано 14 вересня 2023 року, тобто з пропуском встановленого процесуального строку.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку апелянт посилався на отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення засобами поштового зв`язку 18 серпня 2023 року та вказував, що не мав можливості звернутись з апеляційною скаргою як до 4 вересня 2023 року та в період з 4 по 14 вересня 2023 року у зв`язку з відсутністю технічної можливості входу до електронного кабінету так і у зв`язку з критичною кількістю працівників, що здійснюють юридичний супровід діяльності позивача та з частим їх перебуванням в укритті під час повітряних тривог, загрозою обстрілів тощо.

Між тим, із зазначеними доводами погодитись не можна виходячи з наступного.

Так, під час розгляду цивільної справи 30 січня 2023 року представником позивача подано заяву з проханням проводити розгляд підготовчого засідання без його участі. ( а.с. 198). В подальшому судове засідання з розгляду справи призначене на 20 липня 2023 року, судову повістку, на яке позивач отримав 12 травня 2023 року ( а.с. 234) та 11 липня 2023 року направив до місцевого суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача з урахування викладеної по справі позиції та 21 липня 2023 року надав письмові пояснення по справі ( а.с. 240-250г), тобто був достеменно повідомленим про розгляд справи та на власний розгляд реалізував свої процесуальні права щодо можливості безпосередньої участі у розгляді справи.

За такого суд ухвалив по справі рішення згідно положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України 2 серпня 2023 року яке того ж дня направив на офіційну електронну адресу апелянта. ( а.с. 250ж-250к, 262).

У відповідності до положень пункту 2 частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року під час розгляду справи №761/877/20 та у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 761/14537/15-ц.

За змістом офіційних ресурсів «Електронне судочинство» наявні повідомлення лише про технічний збій в сервісі надсилання повідомлень, що стався у період з 17 по 27 липня 2023 року в підсистемі Електронний суд, посилання на наявність технічних збоїв на час постановлення оскаржуваного рішення відсутні. До того ж наявність технічних збоїв з боку підсистеми Електронний суд унеможливило б роздруківку довідки саме про доставлення процесуального документу із зазначенням конкретного часу такої дії.

Тому твердження апелянта щодо дати, коли він отримав копію повного тексту оскаржуваного рішення не є слушними, оскільки повністю спростовуються наведеними вище обставинами та матеріалами справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Тому як строк, що передбачений законом для подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності судового рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 28 листопада 2018 року у справі 757/9844/16-ц (касаційне провадження №61-16497св18) та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного судуВерховного суду від 13 грудня 2020 року під час розгляду справи № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).

Право на поновлення строку, в тому числі й на апеляційне оскарження, спрямоване на забезпечення реалізації права на «доступ до суду», запроваджене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Проте це право не може бути необмеженим, оскільки в іншому випадку порушується принцип юридичної визначеності та сталості судових рішень.

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку, адже поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року) констатував порушення Україною, в тому числі і щодо самої особи, яка звернулася за пунктом 1 статті 6 Конвенції, порушення принципу юридичної визначеності (пункти 6, 7 рішення), та вказав на те, що суди у справах заявників, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством строку для апеляційного оскарження.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Натомість апелянтом в якості зазначення поважності причин пропуску процесуального строку зазначено узагальнений вислів «відсутня технічна можливість входу до електронного кабінету» без зазначення як конкретних причин так і неможливості користувача електронного кабінету вплинути на ці причини.

Більш того, як зазначив Верховний Суд в своїй ухвалі від 30 серпня 2023 року під час розгляду справи № 454/1883/22, слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення, а тому самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2023 року зроблених під час розгляду справи № 643/5369/16 відновлення апеляційного провадження ініційованого особою з пропуском строків є порушенням процесуального законодавства та порушенням основних принципів судочинства.

Твердження апелянта про неможливість вчасної підготовки апеляційної скарги у зв`язку з критичною кількість співробітників, що здійснюють юридичний супровід діяльності не може бути взятим до уваги колегією суддів, оскільки апелянт є юридичною особою та має вжити необхідних заходів для забезпечення необхідної кількості працівників для належного юридичного супроводу своєї діяльності.

З урахуванням того, що в судах першої та апеляційної інстанцій інтереси позивача представляють юрисконсульти, які є фахівцями у галузі права та мають бути обізнаними щодо правових норм, які регулюють строки вчинення процесуальних дій та підстави їх поновлення, сам факт поновлення процесуального строку без доведених підстав порушує принцип рівності та змагальності сторін у цивільному процесі та безсторонності суду.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений процесуальний строк, передбачений на оскарження рішення місцевого суду, а наведені причини, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки ним подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

За такого підстави для поновлення пропущеного процесуального строку наведені скаржником не можуть бути визнані поважними. Внаслідок цього у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 2 серпня 2023 року та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 2 серпня 2023 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 2 серпня 2023 року по справі за його позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення вартості не облікованої електричної енергії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О. В. Локтіонова