Справа № 459/2961/22 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/1017/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок професійного захворювання,

в с т а н о в и в:

03.11.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 50000 гривень у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання.

Вимоги обґрунтовував тим, що з 04.04.2005 року був прийнятий учнем гірника підземного 1 розряду з повним робочим днем в шахті на «Шахту «Лісова» ДП «Львіввугілля». 11.04.2005 року направлений в УКК на курси гірників підземних з відривом від виробництва. З 11.05.2005 року по 13.06.2005 року проходив практику на підземних роботах. 21.06.2005 року після курсів переведений гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті. 14.02.2006 року був звільнений з ініціативи працівника за ст.38 КЗпП України.

04.04.2006 року прийнятий гірником підземним 3-го розряду на «Шахту «Межирічанська» дільниця ВіТБ з повним робочим днем під землею. 04.12.2007 року відряджений в УКК на курси гірників очисного забою з відривом від роботи. З 22.01.2008 року по 17.03.2008 року проходив практику учнем гірника очисного забою на дільниці №6 з повним робочим днем під землею. 24.03.2008 року після закінчення курсів переведений гірником очисного забою 5-го розряду на дільницю №6 з повним робочим днем під землею. 14.01.2011 року звільнений за п.5 ст.36 КЗпП України, по переводу на шахту «Степова».

18.01.2011 року прийнятий підземним гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах по переводу на шахту «Степова» з шахти «Межирічанська». 26.08.2011 був звільнений по переводу на шахту «Межирічанська» (п.5 ст.36 КЗпП України).

03.09.2011 року був прийнятий гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею на дільницю №6 Шахти «Межирічанська», по переводу з шахти «Степова». 07.09.2011 року звільнений за ст.38 КЗпП України по ініціативі працівника. 20.09.2011 року прийнятий підземним гірником очисного забою п`ятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах.

Зазначав, що наказом №248-в від 28.11.2017 року проведена атестація робочих місць за умовами праці, що підтверджує право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1.

08.11.2021 року був звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України), з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України, та одноразової допомоги в розмірі 2-х середньомісячних заробітків згідно Колективного договору.

Вказував на те, що у зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується виписками із медичної документації.

Внаслідок отриманого професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, в нього з`явився кашель, змушений постійно звертатися за медичною допомогою, стан його здоров`я став незадовільним. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено всі нормальні умови його життя, він відчуває великі незручності при ведені домашнього господарства, йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль, змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, змушений вести малорухомий спосіб життя, перестав бути повноцінною людиною. Просив задовольнити позов повністю.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 50000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» в дохід держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова», просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач був прийнятий на роботу 20.09.2011 року підземним гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. При влаштуванні на роботу під підпис ознайомився з умовами праці та наявністю на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та з правами працівника на пільги і компенсації за роботу в шкідливих та небезпечних умовах відповідно до законодавства і колективного договору, дав згоду на роботу в таких умовах. Звільнений з роботи 08.11.2021 року у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, згідно з п.2 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та одноразової допомоги в розмірі 2-х середньомісячних заробітків згідно Колективного договору.

Зазначає, що позивач пов`язує заподіяння моральної шкоди виключно з трудовими відносинами на даному виробництві, а наявність факту заподіяння моральної шкоди обґрунтовує довідкою до акту огляду МСЕК.

Вважає, що в даному випадку вини відповідача в тому, що позивач отримав професійне захворювання, немає, оскільки зі сторони власника не було вчинено ніяких протиправних дій, а також шкідливих і небезпечних умов праці, які б спричинили професійне захворювання.

Зауважує, що від ОСОБА_1 не надходили скарги та пропозиції щодо порушення або погіршення трудових умов праці, які передбачені в Законі України «Про охорону праці» та Колективним договором. Згідно з Закону України «Про охорону праці» ОСОБА_1 мав можливість скористатись правом щодо розірвання трудових відносин із ДП «Львіввугілля» ВП «Шахта «Степова».

Звертає увагу на п.20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, в якому зазначено про відсутність вини підприємства у виникненні в ОСОБА_1 професійного захворювання.

Окрім того, звертає увагу на те, що на даний час діють обставини непереборної сили, зокрема в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, ДП «Львіввугілля» є стратегічно важливим підприємством в державному секторі та включений до Переліку об`єктів критичної інфраструктури державних підприємств. Через простої підприємства частково паралізована робота копалень, працівники мобілізовані, відповідно фінансовий стан підприємства унеможливлює виконання фінансових зобов`язань.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.09.2023 року, є дата складення повного судового рішення 22.09.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.04.2005 року прийнятий учнем гірника підземного 1 розряду з повним робочим днем на «Шахту «Лісова» ДП «Львіввугілля», 21.06.2005 року переведений гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті, 14.02.2006 року звільнений на підставі ст.38 КЗпП України.

04.04.2006 року ОСОБА_1 прийнятий гірником підземним 3-го розряду на «Шахту «Межирічанська» дільниця ВіТБ з повним робочим днем під землею, 24.03.2008 року переведений на посаду гірника очисного забою 5-го розряду на дільницю №6 з повним робочим днем під землею, 14.01.2011 року звільнений згідно з п.5 ст.36 КЗпП України, по переводу на шахту «Степова».

18.01.2011 року ОСОБА_1 прийнятий підземним гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах по переводу на Шахту «Степова» з шахти «Межирічанська», 26.08.2011 року звільнений по переводу на шахту «Межирічанська» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України.

03.09.2011 ОСОБА_1 був прийнятий гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею на дільницю № 6 Шахти «Межирічанська», по переводу з шахти «Степова». 07.09.2011 звільнений з Шахти «Межирічанська» по ст. 38 КЗпП України по ініціативі працівника.

20.09.2011 року ОСОБА_1 прийнятий підземним гірником очисного забою п`ятого розряду на Шахту «Степова» з повним робочим днем на підземних роботах.

Згідно наказу №476-к від 08.11.2021 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та одноразової допомоги в розмірі двох середньомісячних заробітків згідно Колективного договору.

24.11.2021 року комісія ВП Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання (отруєння) працівника ОСОБА_1 , про що було складено акт розслідування професійного захворювання, по формі П-4, діагноз: Основний: Хронічна лівобічна L5-S1 попереково-крижова радикулопатія з больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями, рецидивуючий перебіг - М 54.1. Хронічний бронхіт II ст.(друга), фаза стихаючого загострення, пневмосклероз, емфізема легень, JIH-I-II (першого-другого) ст. - J42. Супутній: Цукровий діабет, тип 2, декомпенсація-Е11, який встановлено Львівською обласною клінічною лікарнею (профпатолічне відділення), та дійшла висновку, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах на підприємствах, а саме: ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» по професії: гірник підземний, ВП «Шахта «Межирічанська» по професіях: гірник підземний, гірник очисного забою, ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» по професії: гірник очисного забою, за таких обставин: неефективної роботи захисних засобів і механізмів, невикористання засобів малої механізації, неефективної роботи засобів пилоподавлення (зрошення) в місцях інтенсивного утворення пилу, невикористання засобів індивідуального захисту даним працівником.

Причина виникнення професійного захворювання (отруєння):

1.Піднімання та переміщення вантажів масою 31 кг, вручну двічі кожної години зміни (норма до 30 кг), фізичне динамічне навантаження при переміщенні вантажів на відстань від 1 до 5 м, масою 56830 кг/м (норма до 44000 кг/м), вимушене положення тіла: «на колінах» 32%, «навпочіпки» 36% (норма до 10%), нахили корпусу 194 р/зм. (норма 51-100), статичне навантаження за участю м`язів корпуса та ніг 179100 кг/с. (норма до 100000 кг/с.) на протязі робочої зміни.

2.Запиленість повітря робочої зони, пил з вмістом вільного діоксиду кремнію до концентрації 116,36-124,55 мг/м3 (ГДК -4 мг/м3) на протязі 86,9% робочої зміни.

3.Мікроклімат, на протязі 100% робочої зміни:

-температура повітря +24,6 -+25,4° С (норма +19 - +24°С);

-відносна вологість повітря 86% (норма 75%);

-швидкість повітря 0,59 - 0,68м/с (норма 0,3 -0,9м/с)

Відповідно до виписки МОЗ Обласної МСЕК, серія 12ААА №107608 30.12.2021 року, позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання, визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме: 50% втрати професійної працездатності, з яких: 30% за хронічна радикулопатія, 20% хронічний бронхіт ЛН І-ІІст.; дата переогляду 30.12.2022 року, потреба в додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування.

Згідно довідки МОЗ Обласної МСЕК, серія 12 ААА №109000 від 13.12.2020 року, повторним оглядом підтверджено позивачу третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання, визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 50% втрати професійної працездатності, з яких: 30% за хронічна радикулопатія, 20% хронічний бронхіт ЛН І-ІІст.; дата переогляду 30.12.2022 року, потреба в додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування.

Також до матеріалів справи додано копію індивідуальної програми реабілітації інваліда №47 від 19.01.2022 року, результати оглядів ОСОБА_1 у лікарнях, копії виписок із медичної карти, копії витягів з медичної карти та інші документи, які свідчать про отримані позивачем на виробництві хронічні професійні захворювання.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції оцінено надані документи, як належні докази, та в результаті цього ухвалено справедливе та законне рішення, виходячи з наступних вимог чинного законодавства.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі №225/4242/21 (провадження №61-20140св21) зазначив, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Створення неналежних умов виробництва умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.

Вищенаведені обставини справи, правові положення та висновки, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та встановлення інвалідності, а отже, про право позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знайшли своє пояснення згідно з вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі №1-9/2004.

У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) вказано, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом першої інстанції враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров`я, оскільки останній втратив 50% професійної працездатності, йому протипоказана важка фізична праця в умовах дії пилу, газів, переохолодження, настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц (провадження №61-37529сво18).

Доводи апеляційної скарги про те, що вини шахти у тому, що позивач отримав професійне захворювання немає, спростовуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким в.о. директору шахти було запропоновано забезпечити використання засобів індивідуального захисту працівників, відповідно до ДСП 3.3.1095-2002; для зменшення пилоутворення застосовувати заходи по знепилюванню (зрошуванню) на робочих місцях згідно вимог п.5.3.7 ДСП 3.3.1095-2002; забезпечити використання працівниками засобів механізації, які унеможливлюють або зводять до мінімуму важку ручну працю згідно вимог п.5.3.2 ДСП 3.3.1.095-2002, оскільки як встановлено, робоче місце позивача відноситься до шкідливого 3 класу шкідливих умов праці.

Відповідачем не надано суду доказів того, що він вживав заходів для усунення небезпечних і шкідливих умов праці, а тому висновок суду про те, що права ОСОБА_1 на безпечні умови праці було порушено, є законним і обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду по суті вирішення спору не спростовують і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич