Номер провадження: 22-ц/813/3534/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувшив порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність інших учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимофєєнка Олександра Анатолійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

15.12.2020 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , а потім ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний виконавець Колечко Д.М., ОСОБА_1 , про визнання виконавчого напису № 6166 від 20.08.2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги були обґрунтовані наступним.

08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL 502/084/2008 (далі Кредитний договір).

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором, 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., за реєстровим № 2779 (длі - договір Іпотеки). Відповідно договору Іпотеки ОСОБА_5 , як майновий поручитель, передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: кв. АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, її спадкоємцем є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , його законним представником була мати ОСОБА_3 , а в подальшому, згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 21.06.2023 року (т.2. а.с.2-3) батько ОСОБА_4 .

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , отримав вимогу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. № 62287449 від 26.10.2020 року, з якої стало відомо, що 20.08.2013 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №6166. Відповідно до цього виконавчого напису нерухоме майно - кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 а в порядку спадкування, підлягає стягненню в рахунок заборгованості за кредитним договором.

Оскільки виконавчий напис приватним нотаріусом вчинений з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора, а також виконавчий напис вчинений з порушенням строку, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його мати ОСОБА_3 , були задоволені (т.1, а.с.118-121).

Виконавчий напис № 6166 від 20.08.2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі від 12.08.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Тимофєєнко О.А. ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2022 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.6-13, 54-72, 75-79), в тому числі апелянт ОСОБА_1 , законний представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , її представник адвокат Маляр В.Ю., представник ОТП «Факторинг Україна» - адвокат Мамчур І.В., в порядку, передбаченому ч.2 ст. 131 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем своє реєстрації (перебування) відсутні.

В свою чергу, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бандар І.М. надала суду апеляційної інстанції листа про розгляд справи без її участі з надсиланнґям на її адресу копії судового рішення (т.2, а.с. 74).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Саме з цих підстав заява про перенесення судового засідання, подана новим представником законного представника позивача - ОСОБА_4 адвоката Фунтасової А.Л. за один день до судового засідання (т.2, 80-81), задоволенню не підлягає.

При цьому колегією суддів було враховано також те, що згідно п/п, п/п 5,13 п. 1.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства, затвердженого рішенням Ради суддів України № 71 від 26 жовтня 2018 року та № 14 від 28 лютого 2020 року, не може бути визнано само по собі поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи заміна, за ініціативою сторони, представника за короткий проміжок часу до дати призначеного слухання та/або не передача новому представнику всіх матеріалів необхідних для здійснення представництва, а також подання представником/адвокатом клопотання про відкладення розгляду справи менше ніж за 7 днів у зв`язку із тим, що він не ознайомився з матеріалами справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій щодо безспірності заборгованості та строку видачі виконавчого напису нотаріуса.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1 та 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підп. 2.1 та 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Відповідно п. 2 Переліку документів, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Тобто, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

За правилами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання стягувачем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором, 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. за реєстровим № 2779 (далі договір Іпотеки). Відповідно договору Іпотеки ОСОБА_5 , як майновий поручитель передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: кв. АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 16), її спадкоємцем є позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

20.08.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 6166. Згідно даного виконавчого напису за рахунок іпотечного майна - кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , задовольняються вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо стягнення заборгованості у розмірі 396 551,48 грн. (а.с. 8).

09.06.2020 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 622874449 з примусового виконання за вказаним виконавчим написом.

Сума заборгованості за виконавчим написом згідно вимоги приватного виконавця становила 396 551,48 грн. (а.с. 10).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2011 року у справі № 2/1522/9288/11 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором було стягнуто заборгованість у розмірі 578 550,03 грн. (а.с. 47-50).

Таким чином, враховуючи, що сума заборгованості за виконавчим написом становить 396 551,48 грн., тоді як заочним рішенням суду від 11.11.2011 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 578 550,03 грн., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності сум заборгованості, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи також, що на даний час безспірність вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, так як нотаріальне провадження знищено, що підтверджується листом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 03.07.2023 року, яке надійшло на адресу Одеського апеляційного суду 10.07.2023 року (т.2, а.с.14).

Крім того, із копії позовної заяви від 07.07.2011 року та копії заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 112 листопада 2011 року вбачається, що право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по Кредитному договору виникло 26.12.2009 року (т.2, а.с.42, 47-50), а тому виконавчий напис мав бути вчинений не пізніше 26.12.2012 року.

Оскільки оскаржуваний виконавчий напис № 6166 вчинено 20 серпня 2013 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що він вчинений поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, а тому вчинений з порушенням вимог, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Також слід зазначити, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 09.06.2021 року виконавчий документ, яким є спірний виконавчий лист, повернуто стягувачу за його ж заявою (т.1, а.с.92-93).

Крім того, із тексту вищевказаної постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 09.06.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу, вбачається, що іпотекодавець ОСОБА_5 була власником квартири АДРЕСА_1 , з 2004 року, тобто дана квартира була придбана нею не за кредитні кошти, а тому звертаючись до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» мав вказати нотаріусу, яка пропонується квартира ОСОБА_5 для проживання, що витікає зі змісту ст. 109 ЖК України, однак матеріали справи таких даних не мають, що також свідчить про незаконність вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що позовні вимоги заявлені з порушенням строку позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що таку заяву має зробити лише сторона у справі, якою заявник апеляційної скарги не є.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, іпотекодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діла ОСОБА_3 , прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 17) і лише після цього дізнався, як і його законний представник, про порушення його права. Других даних заявник апеляційної скарги суду не надав.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду 15.12.2020 року за захистом порушеного права, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимофєєнка Олександра Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький