П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року м. Київ

Справа №759/26074/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/5847/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Єросової І.Ю., 25 жовтня 2022 року в м. Києві, у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача:

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23619,02 грн;

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16516,48 грн;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24870,23 грн;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 28116,45 грн;

- витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33,00 грн;

- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону позивачем на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року за № 34.

При цьому, квартира кв. АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже, як вказував позивач, ОСОБА_1 , є споживачем послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не порядку не відмовлялась. Разом з тим, відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2021 року складає - 52986,68 грн, з яких: 24870,23 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення; 28116,45 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Також, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 40135,50 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 листопада 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6169,19 грн, заборгованість за спожиті з 01 листопада 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7021,90 грн станом на 31 липня 2021 року та судовий збір у розмірі 321,43 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що квартира кв. АДРЕСА_1 , належить на праві власності чотирьом співвласникам, в рівних частинах. Позивачем не заявлялось клопотання про залучення співвідповідачів у зв'язку з чим позовні вимоги до ОСОБА_1 слід розглядати лише в межах її частки власності, тобто у розмірі 1/4 від загальної суми заборгованості.

Судом також прийнята заява відповідача про застосування строків позовної давності, тобто борг, з урахуванням дати звернення до суду, слід стягувати за період з листопада 2018 року по липень 2021 року. Таким чином, заборгованість у період до 01 травня 2018 року стягувати не слід, разом з тим, у періоді заборгованості з 01 травня 2018 року за наданим позивачем розрахунком не слід враховувати нараховане до листопада 2018 року.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, у зв'язку з несвоєчасною оплатою послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 6169,19 грн ((24870, 23 - 193,46 грн) / 4 ) та 7021,90 грн ((28116,45 - 28,85 грн)/ 4), а тому суд дійшов висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, частково доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає до часткового задоволення (а.с.131-133).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права, просить: скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5904 грн 75 коп, заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4129,12 грн, заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 01 листопада 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 48,36 грн, заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 01 листопада 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7,21 грн, судового збору та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5904,75 грн, заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4129,12 грн, заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 01 листопада 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7,21 грн, судовий збір. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ним не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року, так як в країні був впроваджений карантин, у зв`язку з яким перебіг строків позовної давності був призупинений.

При цьому, вказує, що відповідач, отримуючи кожний місяць платіжні документи, жодного разу не звертався до позивача з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та перерахунку у спірний період (а.с.139-147).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

На виконання вимог Закону позивачем на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року за № 34 (а.с.46-47).

Відповідно до договору № 602-18 про відступлення права вимоги, укладеного між позивачем та ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року, позивач набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед первісним кредитором (ПАТ «Київенерго») з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання (а.с.45). У додатку до цього договору міститься зазначення заборгованості «Третьякова» за послуги централізованого опалення і розмірі 23619,02 грн та за послуги гарячого водопостачання в розмірі 16516,48 грн (а.с.9,10).

Матеріали справи містять технічну документацію щодо прийняття теплового вузла обліку за адресою: АДРЕСА_2 , складені в 2017-2020 роках, відомості щодо обсягів споживання та відомості обліку теплового навантаження об`єкта в 2018-2020 роках (а.с.18-23, 25-40).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, за адресою споживача: АДРЕСА_3 , відсутній квартирний лічильник та має місце заборгованість за послуги опалення та постачання гарячої води з травня 2018 року по липень 2021 року на загальну суму 52986,68 грн, з яких: 24870, 23 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення; 28116,45 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води (а.с.7-8).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, за адресою споживача: АДРЕСА_3 , за період з липня 2015 року по червень 2022 року заборгованість визначена у загальному розмірі 40135,50 грн, з яких за опалення - 23619,02 грн, за гаряче водопостачання - 16516,48 грн (а.с.110-111).

У базі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 відсутні відомості (а.с.11).

Згідно зі Свідоцтвом про право власності від 14 вересня 2016 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с.66).

Згідно з довідкою Комунального концерну «Центр Комунального Сервісу» від 11 липня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.67).

За даними Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідач ОСОБА_1 з 1986 року і станом на час відкриття провадження у справі зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.54).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву була здійснена заява про застосування строків позовної давності, в яких вона просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі (а.с.64-65).

Положеннями ч.4 ч. 5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує та власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 5,6 ст.1 Закону України «Про комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п.2 ст.5 цього Закону комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

В порядку ч.1 ст. 13 цього Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем (ч.ч.4, 5 ст. 13 цього Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.7 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору:

1) за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки - для колективного договору, договору з колективним споживачем, договору з власником (користувачем) будівлі, індивідуального договору;

2) з урахуванням показань вузла (вузлів) розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії (у разі їх наявності) або дотриманням нормативної температури повітря у приміщеннях (для приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії) - для індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Положеннями п. 32 цих Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Відповідно до п. 33 цих Правил плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

Згідно з п. 34 Правил з надання послуг гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання послуги складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;

плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергії та визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором (п.38 цього Порядку).

Відповідно до п.39 цього Порядку споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено у ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Разом з тим, 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв'язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, було продовжено на всій території України неодноразово до 01 липня 2023 року.

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин використання комунальної послуги з постачання централізованого опалення та гарячої води відповідачу, тому перш за все дослідженню і оцінці підлягали такі докази, які підтверджують факт споживання відповідачем послуг, що надаються позивачем.

Між сторонами у справі договір про надання комунальних послуг в письмовому вигляді укладений не був, однак позивачем доведена наявність здійсненої пропозиції на укладення такого договору. Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов'язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Згідно з розрахунком позивача з 01 травня 2018 року відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2021 року складає 52986,68 грн, з яких: 24870,23 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення; 28116,45 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Будь-яких доказів, які б спростували вищевказані суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з листопада 2018 року по липень 2021 року, судом першої інстанції було враховано заяву відповідача про застосування строків позовної давності, дату звернення позивача до суду з даним позовом, а також розмір частки відповідача у квартирі.

При цьому, відповідач оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом строку позовної давності. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Оскільки, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року строки, визначені, у тому числі ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про визнання таким, що пропущений позивачем, трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року. А отже позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості з липня 2015 року до квітня 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені з пропуском строків позовної давності.

У свою чергу, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по 01 листопада 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом. Однак, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону, невірно застосував норми матеріального та процесуального права і помилково зазначив про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості до 01 листопада 2018 року.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з квітня 2017 до 01 травня 2018 року відповідачу нарахована заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 7712, 51 грн та заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 10134, 21 грн.

Крім того, за період з 01 травня 2018 року по 01 листопада 2018 року відповідачу нарахована заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 193,46 грн та заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 28,85 грн.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, а також враховуючи розмір частки відповідача у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка становить частину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні суми: заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року до листопада 2018 року у розмірі 1928,18 грн (7712,51/4); заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з квітня 2017 року до листопада 2018 року у розмірі 2533,55 грн (10134, 21/4); заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 48,36 грн (193,46/4); та заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 07, 21 грн. (28,85/4).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум, які визначені як заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з березня 2017 року до листопада 2018 року. Загальний розмір заборгованості за надані послуги становить 4517, 30 грн.

Наведене вище не було враховано судом першої інстанції, тобто було допущено не повне з`ясування обставин справи, про що свідчать і наведені судом першої інстанції розрахунки. У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з березня 2017 року по листопад 2018 року в загальному розмірі 4517, 30 грн

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, під час розгляду справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. А тому колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги, і в цій частині рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає.

Крім того, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, збільшивши його розмір з 321,43 грн до 431,67 грн. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1524,50 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період до листопада 2018 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з березня 2017 року до листопада 2018 року. в загальному розмірі 4517, 30 грн.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судового збору за подання позовної заяви - змінити, збільшивши розмір судового збору з 321, 43 грн до 431, 67 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1524, 50 грн.

Позивач: Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук