Справа № 139/533/23
Провадження № 2/139/173/23
РІШЕННЯ

іменем України

26 вересня 2023 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді Тучинської Н.В.

з участю:

представника позивача прокурора Заболотної І.А.,

представника відповідача СФГ «Дар» - адвоката Країла С.В.

секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області до ОСОБА_1 та Селянського (фермерського) господарства «Дар», про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 15-7499/13-20-сг від 17 квітня 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано із земель державної власності ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 0:01:002:0921 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. 26 червня 2020 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Водночас, на підставі рішення 19 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 2190 від 23 грудня 2021 року, ОСОБА_1 повторно отримала безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером :04:002:0179. 06 вересня 2022 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав.

01 липня 2022 року ОСОБА_1 уклала договір оренди землі б/н із СФГ «Дар». Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0179 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 вересня 2022 року (номер запису про інше речове право: 47778293).

31 липня 2023 року керівник Могилів-Подільської окружної прокуратури звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави і просить: витребувати від відповідачів на користь територіальної громади в особі Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером :04:002:0179.

Ухвалою від 09 серпня 2023 року (а.с. 76) позов прийнято до розгляду суду і призначено підготовче провадження.

Відзив на позов відповідачі не подали.

Ухвалою суду від 23 серпня 2023 року (а.с. 84) підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання представник Мурованокуриловецької селищної ради та відповідач ОСОБА_1 не з`явилися, але подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 94, 98). Керуючись ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи без участі учасників справи, що не з`явилися.

Прокурор Заболотна Ірина Анатоліївна в судовому засіданні заявлений позов підтримала з викладених у ньому підстав. Зокрема, прокурор зазначила, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 15-7499/13-20-сг від 17 квітня 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано із земель державної власності ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 0:01:002:0921 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. 26 червня 2020 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 . Водночас, на підставі рішення 19 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької № 2190 від 23 грудня 2021 року, ОСОБА_1 отримала безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером :04:002:0179. 06 вересня 2022 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав. Рішення селищної ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_1 вважає незаконним. Вважає, що спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок держави в особі Моурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, а тому виникло право заявлення віндикаційного позову без визнання судом недійсними рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування. 01.07.2022 ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0179 надав в оренду СФГ «Дар». При встановленні підстав для витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 , наявні також підстави для її витребування від особи, якій спірна земельна ділянка передана в оренду - СФГ «Дар», яке є незаконним володільцем. Оскільки існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою (оренда), й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися, витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, відповідає меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. Органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с. Котюжани, є Мурованокуриловецька селищна рада, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у власність територіальної громади в особі саме цього органу. Підставою для подачі даного позову та представництва інтересів Мурованокуриловецької селищної ради, є невжиття останньою жодних заходів спрямованих на повернення незаконно вибулої земельної ділянки.

Із письмових пояснень відповідача ОСОБА_1 (а.с. 82, 94), які надійшли до суду електронною поштою у відповідь на ухвали про відкриття провадження та про призначення справи до розгляду по суті, слідує, що вона визнає позовні вимоги, оскільки жодного документа для отримання у власність земельної ділянки на території Мурованокуриловецької селищної ради та її передачі в оренду не подавала і не підписувала. Дійсно має у власності 2 га земельної ділянки сільськогосподарського призначення в Одеській області, а про земельну ділянку для ведення ОСГ на території Мурованокуриловецької селищної ради вперше дізналася із позовної заяви.

Представника відповідача - СФГ «Дар» - адвокат Країло С.В. (повноваження на а.с. 91, 101) позовні вимоги не визнав з огляду на таке: Вважає, що, оскільки спірна земельна ділянка була надана у власність ОСОБА_1 на підставі рішення Мурованокуриловецької селищної ради як власника цієї земельної ділянки, тому і воля на її вибуття із власності територіальної громади була, а від так і до відповідачів не може бути заявлено віндикаційний позов. Оскільки СФГ «Дар» не порушив будь-які закони під час відчуження спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_1 , то і відповідати за судові витрати не повинно. Вважає, що до СФГ «Дар» може бути заявлено лише негаторний позов в порядку господарського судочинства, але наразі він є передчасним (допоки не скасоване відповідне рішення сесії Мурованокуриловецької селищної ради). Заявляє, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту прав держави.

Розглянувши справу в судовому засіданні, оцінивши подані прокурором докази в їх сукупності, проаналізувавши відповідне законодавство та практику Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що рішенням 19 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 2190 від 23 грудня 2021 року (а.с. 29-30), зокрема, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:002:0179 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району (колишня Котюжанівська сільська рада колишнього Мурованокуриловецького району) Вінницької області та передано її у власність ОСОБА_1 . Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 340699158 від 27.07.2023 (а.с. 25-26), 06 вересня 2022 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин 2 і 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до положень ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до положень ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Водночас, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка № 340698799 від 27.07.2023 на а.с. 11-12) ОСОБА_1 безоплатно надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га кадастровий номер :01:002:0921 із земель державної власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 15-7499/13-20-сг від 17 квітня 2020 року (а.с. 13).

Отже, ОСОБА_1 на час отримання у власність спірної земельної ділянки з кадастровим номером № :04:002:0179 уже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 15-7499/13-20-сг від 17 квітня 2020 року.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Мурованокуриловецька селищна рада, приймаючи рішення № 2190 від 23 грудня 2021 року (а.с. 29-30), не перевірила факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення ОСГ, порушила вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття земельної ділянки з кадастровим номером № :04:002:0179 із комунальної власності. Прийняттям цього рішення в частині безоплатної передачі ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером № :04:002:0179, порушено вимоги статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України про те, що право на безоплатне отримання земельної ділянки комунальної власності одного виду громадянин може використати один раз. Повторно отримати такі земельні ділянки можна лише на конкурентних засадах через участь у торгах. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц.

Отже, рішення 19 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 2190 від 23 грудня 2021 року, в частині безоплатної передачі із земель комунальної власності у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером :04:002:0179 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території колишньої Котюжанівської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького району Вінницької області суперечить актам цивільного законодавства і порушує інтереси держави, а тому є незаконним.

Воля держави як власника земель може виражатися лише в таких діях органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Сам факт повторного безоплатного отримання земельної ділянки одного виду цільового призначення є незаконним, а тому слід визнати, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0179 вибула поза волею власника - держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Вирішуючи питання про належний спосіб захисту прав власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення, суд враховує таке:

Відповідно до актуальної інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 25-26), власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0179 є ОСОБА_1 .

Відповідно до земельного законодавства України, громадяни України мають право володіти певними видами земельних ділянок, зокрема, на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у визначених цим законодавством розмірах для ведення фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для індивідуального дачного будівництва, для будівництва індивідуальних гаражів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначила, що якщо закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.

У цьому ж судовому рішенні констатовано, що особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 387 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема коли власник фактично позбавлений можливості і володіти і користуватись належним йому майном, тобто коли майно незаконно вибуває із його володіння.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 352/469/18 (провадження № 61-19360св21), відповідно до якої ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 набула у фактичне володіння на підставі незаконного рішення 19 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 2190 від 23 грудня 2021 року земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:002:0179.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею. Окрім того, суспільний інтерес полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю.

Твердження представника відповідача СФГ «Дар» адвоката Країла С.В. про те, що у правовідносинах держава ОСОБА_1 волю держави висловила Мурованокуриловецька селищна рада, прийнявши рішення № 2190 від 23 грудня 2021 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0179 у власність ОСОБА_1 , не заслуговує на увагу чи бодай будь-яку перевірку доказами. Так, воля держави як власника земель може виражатись лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Набуття у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки здійснено поза волею держави як власника землі, оскільки прийняття рішення № 2190 від 23 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам законодавства та інтересам держави, про що зазначено вище у цьому судовому рішенні.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України та Верховного Суду, викладених у постановах від 15 березня 2017 року у справі № 916/2130/15, від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15, від 23 січня 2019 року № 916/2130/15.

Законність представництва прокурором інтересів держави обґрунтована в позові та є законною, що підтверджується правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року, справа № 587/430/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що в даній справі підлягають застосуванню положення ст. 387 ЦК України про витребування майна у ОСОБА_1 як у особи, яка незаконно, без відповідних правових підстав заволоділа ним, на користь держави.

Враховуючи обставину, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0179 для ведення особистого селянського господарства на підставі договору оренди без номера від 01 липня 2022 року передана ОСОБА_1 в оренду Селянському (фермерському) господарству «Дар», про що 06 вересня 2022 року внесено відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (зворот а.с. 15), та оскільки встановленні підстав для витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 , - наявні також підстави для їх витребування від особи, якій спірна земельна ділянка передана в оренду - СФГ «Дар».

Так, ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках. ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендар земельної ділянки безумовно є її володільцем, а відтак безпосередньо порушує права дійсного її власника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У зв`язку із наведеною правовою позицію, Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 672/362/20 дійшов висновку, що витребування спірної земельної ділянки також і в орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна.

Аналогічні правові висновки неодноразово раніше були висловлені Верховним Судом, наприклад, у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 672/386/20 (провадження № 61-5015св21), від 12 січня 2022 року в справі № 687/425/20 (провадження № 61-9430).

Щодо позиції представника відповідача СФГ «Дар», висловленої в судовому засіданні, про те, що вимога до цього відповідача має бути пред`явлена у вигляді негаторного позову до господарського суду, то суд не погоджується з нею, оскільки:

По-перше, у цьому судовому рішенні вище наведені мотиви і обґрунтування правильності обраного прокурором способу захисту права власника;

По-друге, посилаючись на постанову Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 676/2474/19 як на підтвердження своєї позиції, представник відповідача не звернув увагу, що у тій справі предметом позовних вимог був спір про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, і з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині таких позовних вимог дійсно була віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключало її розгляд у тій частині в порядку цивільного судочинства. В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України в чинній редакції господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, а відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що власник земельної ділянки може витребувати її у особи, яка нею лише користується на підставі правочину, укладеного особою, яка незаконно володіє земельною ділянкою. Адже у випадку витребування спірної земельної ділянки лише у такого незаконного володільця не відбудеться ефективного захисту порушеного права, оскільки поновивши своє право власності власник не зможе його реалізувати через існування іншого зареєстрованого речового права.

Аналогічну позицію за схожими правовідносинами вислови Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 672/386/20.

Правовою підставою для витребування земельної ділянки від орендаря є ч. 1 ст. 387 ЦК України, яка визначає таке право власника на витребування свого майна від будь-якого незаконного володільця, окрім добросовісного набувача.

Таким чином, оскільки суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку, що рішення 19 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради № 2190 від 23 грудня 2021 року, яким безоплатно надано із земель комунальної власності у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0179 для ведення особистого селянського господарства, є незаконним, ця земельна ділянка підлягає витребуванню як у ОСОБА_1 , так і в СФГ «Дар».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абзацу 1 п. 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для проведення у Державному реєстрі речових прав державної реєстрації права власності на нерухоме майно за належним власником.

Статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 1-3 ЗК України, статтею 324 ЦК України визначено, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах та спосіб, визначених Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423- IX від 28.04.2021 Розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п. 24, відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Вінницької області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Вінницької області згідно з додатком. Згідно з додатком до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України до переліку територіальних громад Вінницької області входить Мурованокуриловецька територіальна громада з адміністративним центром територіальної громади смт Муровані Курилівці, до складу якої віднесена, зокрема, колишня Котюжанівська сільська рада колишнього Мурованокуриловецького району.

З 27 травня 2021 року набули чинності зміни до Земельного кодексу України, а саме п. 24 розділу Х Перехідних положень, відповідно до яких землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населеного пункту у межах таких територіальних громад.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

Отже, органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с. Котюжани, є Мурованокуриловецька селищна рада, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у власність територіальної громади в особі саме цього органу.

На підставі викладеного, заявлені Могилів-Подільською окружною прокуратурою Вінницької області в інтересах держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області у цій справі вимоги підлягають до беззаперечного задоволення.

Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідачів за кожною з пред`явлених вимог на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу позову до суду та за подачу заяви про забезпечення позову (а.с. 57, 62) в сумі 6710 гривень (5368 грн + 1342 грн = 6710 грн).

Керуючись, ст.ст. 16, 257, 261, 317, 319, 328, 387 ЦК України, ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в комунальну власність Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (юридична адреса: вул. Соборна, 45, смт Муровані Курилівці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, ) земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:002:0179 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району (колишньої Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району) Вінницької області.

Витребувати у Селянського (фермерського) господарства «Дар» (юридична адреса: вул. Героїв Майдану, буд. 272Ф у м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, ) в комунальну власність Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (юридична адреса: вул. Соборна, 45, смт Муровані Курилівці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, ) земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:002:0179 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району (колишньої Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району) Вінницької області.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Селянського (фермерського) господарства «Дар» (юридична адреса: вул. Героїв Майдану, буд. 272Ф у м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (отримувач коштів: Вінницька обласна прокуратура, , банк отримувача: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок: UA0003988) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6710 (шість тисяч сімсот десять) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26 вересня 2023 року.

Суддя: ____________________