Справа № 216/1267/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.

при секретарі Бисовій В.А.

згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, та просить стягнути з відповідача борг в розмірі 114966,44 грн., з яких: - 10400 грн. заборгованості за договором позики від 10.01.2023 р.; - 83 грн. 20 коп. - інфляційного збільшення; - 455 грн. 89 коп. - штрафних санкцій; - 27 грн. 35 коп. - 3%; - 104000 грн. - штрафу. В обґрунтування позову зазначив, що 10.01.2023 р., між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 10400 грн.. На підтвердження договору позики та факту передачі грошових коштів, ОСОБА_2 було написано розписку, згідно якої відповідач зобов`язався повернути борг в строк до 13.01.2023 р., а у разі прострочення платежу, зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу, суму річних в розмірі 365%, суму інфляційних витрат відповідно до законодавства України, а також у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розміру від суми боргу. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики та станом на 13.02.2023 р. борг не повернув.

Відповідач відзив на позов не надав.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 10.01.2023 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 10400 грн.. На підтвердження договору позики та факту передачі грошових коштів, ОСОБА_2 було надано розписку. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути суму позики до 13.01.2023 р., а у разі прострочення платежу, зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу, суму річних в розмірі 365%, суму інфляційних витрат відповідно до законодавства України, а також у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розміру від суми боргу, з чим погоджується суд (а.с. 22). Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики та на 13.02.2023 р. борг не повернув.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно ч. І ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 вказаного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня.

Верховний Суд підкреслив, що у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання починаючи з 14.01.2023 р. по 13.02.2023 р..

В розписці відповідач зазначив, що у разі прострочення платежу, згоден відшкодувати: - пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; - суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, визначено в розмірі 365%; - суму інфляційних, відповідно до законодавства України.

Суд погоджується з розрахунками позивача приведеним в позові стосовно: заборгованості за договором позики - 10400 грн.; - 83,20 грн. - інфляційного збільшення; - 455,89 грн. - штрафних санкцій; - 27,35 грн. - 3% річних; - 104000 грн. - штрафу.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 3000 грн., яку суд, враховуючи норми ст. ст. 79, 84, 137 ЦПК України, вважає необхідним задовольнити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову 1149,66 грн. судового збору.

На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 274-277 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ): - 10400 грн. заборгованості за договором позики від 10.01.2023 р.; - 83 грн. 20 коп. - інфляційного збільшення; - 455 грн. 89 коп. - штрафних санкцій; - 27 грн. 35 коп. - 3%; - 104000 грн. - штрафу, а також 3000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката та 1149 грн. 66 коп. судового збору, а всього 119116 грн. 10 коп..

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 27.09.2023 р..

Суддя: