Провадження №2/523/52/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду № 6 цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання майна предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання майна предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 12.03.2008 року між ОСОБА_2 , та ТОВ «Альянс-Жилстрой» було укладено Договір № 1-78Р/1А резервування приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_2 засвідчив бажання набути у власність однокімнатну квартиру, що розташована за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , забудовник ТОВ «Альянс-Жилстрой». З метою фінансування купівлі вищевказаної квартири 09.04.2008 року між ОСОБА_2 , та ТОВ «Український Промисловий Банк» було укладено кредитний договір № 219-0131002/ФКВІП-08, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 44 053 доларів США, а Позичальник зобов`язався належним чином використати кредитні кошти та повернути банку суму отриманого кредиту зі сплатою відсотків.

В забезпечення умов виконання кредитного договору між позичальником та Банком було укладено договір Іпотеки, згідно якого Іпотечним майном було визначено нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне в Іпотекодавця в майбутньому, а саме майнові права у будівництві однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

В день укладення договору Іпотеки 09.04.2008 року до відповідних реєстрів було внесено запис про іпотеку та заборону на відчуження нерухомого майна, вищезазначеної квартири. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Позичальником та Банком було укладеного договір застави цінних паперів. Предметом застави за даним договором стали цінні папери, а саме: облігація підприємства (сертифікат) серії А № 826; коди випуску цінних паперів UF 150487ВА02; емітент- ТОВ «Альянс-Жилстрой»; номінальна вартість одного цінного паперу 25, 00 грн.; кількість цінних паперів 3 906 шт.

У зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань за кредитним договором, Банк направив Позичальнику Вимогу про дострокове повне виконання зобов`язання від 16.01.2009 № 96, яку ОСОБА_2 отримав особисто, та яка залишилась без виконання. Між ТОВ «Український Промисловий Банк» та ПАТ «Дельта Банк» 30.06.2010 р. укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2013 року (справа № 1512/10199/12) позов про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 219-0131002/ФКВІП-08 у розмірі: 434 327, 58 грн., задоволено. В подальшому, після скасування заочного рішення Київським районним судом м. Одеси, 09.06.2015 року було ухвалено рішення, яким з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі: 1 358 770 грн. 51 коп., та задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 , про припинення договору поруки. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року, рішення Київського районного суду м. Одеси скасовано, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - задоволено, стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі: 1 358 770 грн. 51 коп., зустрічний позов про визнання поруки припиненою залишено без задоволення.

Так, 24.06.2020 року проведено електронний аукціон, за кредитним портфелем, що складається з права вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором № 219-0131002/ФКВІП-08. Згідно якого між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» було укладено договір про відступлення прав вимоги.

Після укладення договору № 2292/К про відступлення прав вимоги, позивачем було з`ясовано, що позичальник відступив право вимоги за договором резервування ОСОБА_5 , та в подальшому між ТОВ «Альянс-Жилстрой» та ОСОБА_5 ,, було складено Акт про погашення цільових облігацій шляхом передання квартири, та було складено Акт прийому-передачі квартири. В подальшому, 23.12.2016 року ОСОБА_5 ,. здійснила відчуження квартири на підставі договору купівлі-продажу, громадянину ОСОБА_6 . В подальшому, 25.05.2017 року ОСОБА_6 , передав вищевказану квартиру ОСОБА_1 .

Представник позивача зазначає, що рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року станом на цей час не виконано, запис про іпотеку та заборону відчуження наявний в Державному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомості. У зв`язку з викладеним просить: визнати квартиру АДРЕСА_3 предметом іпотеки за іпотечним договором від 09.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., зареєстрований за номером № 521; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 219-0131002/ФКВІП-08 від 09.04.2008 року, що становить: 1 358 770 грн. 51 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідача ОСОБА_1 , судові витрати.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.98).

На адресу суду 02.06.2022 року (вх. № 9383) надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення строків на подачу відзиву на позовну заяву та надано відзив. Згідно відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки законодавством не передбачено втручання держави в мирне володіння майном, а нормами законодавства не передбачено такого способу захисту, як визнання майна предметом іпотеки, майнові права на житлове приміщення в незавершеному будівництвом будинку не могли бути предметом іпотеки, в реєстрі відсутні відомості про права інших осіб на нерухоме майно або його обтяження, крім того, позивач пропустив строки на звернення до суду з даними позовними вимогами тощо (а.с.112-121).

Від директора ТОВ Консалт Солюшенс Рожко С.В. 22.06.2022 року (вх. № 4168) надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача зазначає, що про порушене право позивач дізнався лише 20.08.2020 року, а відтак строки на подання позову не пропущено, також у відзиві представник зазначив, що є хибним твердження відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки тощо (а.с.133-138). До відповіді на відзив надано роздруківку з сайту Судова влада України окрема думка суддів Великої палати Верховного Суду (а.с.139-141).

Ухвалою суду від 22 липня 2022 року задоволено клопотання представника позивача - прийнято до розгляду заяву про зміну (уточнення) предмету позову (позовних вимог) за підписом директора ТОВ «Консалт Солюшенс» Рожко С.В. про визнання за ТОВ «Консалт Солюшенс» права іпотекодержетеля за договором іпотеки від 09.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., зареєстрованого в реєстрі № 521, стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, власником та іпотекодавцем якої є ОСОБА_1 , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А., зареєстрованого в реєстрі за № 655;

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № № 219-0131002/ФКВІП-08 від 09.04.2008 року, що становить: 1 358 770 грн. 51 коп., зверненути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну продажу предмету застави на рівні, не нижчому за звичайний рівень ціни на цей вид майна, на підстав оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності (а.с.155-156).

Не погоджуючись з заявою про зміну предмету позовних вимог на адресу суду 30.08.2022 року (вх. № 15307) надійшли заперечення на подану заяву за підписом представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Івкової Л.В., згідно яких представник просить відмити в задоволенні заяви в повному обсязі (а.с.162-173).

Крім іншого, на адресу суду разом з запереченням на позовну заяву надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с.174-179).

Згідно поданої заяви представник позивача просить застосувати щодо даного позову строки позовної давності, що відповідно є підставою для відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданої заяви представник зазначила, що згідно умов іпотечного договору від 09.04.2008 року його предметом були майнові права у будівництві однокімнатної квартири під АДРЕСА_5 (будівельна адреса). Представник зазначає, що за домовленістю сторін іпотечного договору цей предмет іпотеки після завершення будівництва та набуття іпотекодавцем ОСОБА_2 права власності на квартиру, перетворюється у інший предмет іпотеки зазначену квартиру, стосовно якого сторони домовились укласти відповідний додатковий договір з проведенням реєстрації цього нового предмету іпотеки. Представник вказує, що сторони не виконали наведених умов договору та не уклали договір про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного нерухомого майна, відповідних змін до договору іпотеки майнових прав від 09.04.2008 року не внесли.

ОСОБА_2 09.07.2009 року відступив права вимоги на зарезервовану квартиру за будівельною адресою АДРЕСА_6 ОСОБА_5 . В подальшому 14.11.2015 року між ТОВ «Альянс-Жилстрой» та ОСОБА_5 було складено Акт про погашення цільових облігацій шляхом передання квартири та складено Акт прийому-передачі квартири від 14.11.2015 року. В подальшому, 23.12.2016 року ОСОБА_5 здійснила відчуження квартири на підставі договору купівлі-продажу громадянину ОСОБА_6 .

З договору купівлі-продажу від 23.12.2016 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М. вбачається, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 14.12.2016 року. Право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 зареєстровано 25.05.2017 року.

Представник зазначає, що за правилами ст. 256, 257 ЦК України позовна давністю це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом ст. 261 ЦК України законодавець не тільки виходить з безпосередньої обізнаності про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушені права, або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того. що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатись про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії тта того, хто їх вчинив.

Представник зазначає, що враховуючи права Іпотекодержателя без будь-яких обмежень з боку Іпотекодавця перевіряти документально та фактично наявність, розмір, стан Предмета іпотеки (п.2.1.1. Іпотечного договору) та обов`язок Іпотекодержателя після закінчення будівництва зареєструвати в встановленому законом порядку обтяження прав власника на Предмет Іпотеки та Зміни в об`єктні обтяження в Державному реєстрі іпотек (п..2.2 Іпотечного договору), а також той факт, що інформація стосовно нового власника спірної квартири була відображена в реєстрі речових прав на нерухоме майно з 14.12.2016 року, а тому позивач мав можливість отримати цю інформацію відповідно до норм чинного законодавства і своєчасно звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Представник зазначила, що Банк звернувся до суду у зв`язку з невиконанням боржником основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою за збігом 12 років. Представник вказує, що з даного слідує, що відчуження предмета іпотеки (майнових прав) відбулось 09.07.2009 року, а після завершення будівництва 14.12.2016 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 тому слід дійти висновку, що право іпотекодержателя щодо предмета іпотеки порушено 09.07.2009 року, а з даним позовом позивач звернувся лише в 2021 році.

Щодо вимоги дострокового повного виконання зобов`язання від 16.01.2009 року ОСОБА_2 отримав особисто 18.01.2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» та умовами укладених кредитного та іпотечного договорів таке право виникає у кредитора через 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Отже, позивач пред`являючи вимоги про дострокове повне виконання зобов`язання від 16.01.2009 року № 96, яку ОСОБА_2 отримав особисто 18.01.2009 року, змінив строки виконання зобов`язання та набув право пред`являти позов до іпотекодержателя протягом 3-х років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 31 дня з дати одержання позичальником повідомлення банку про дострокове повернення (п.6.2 6.3 кредитного договору) з 18.02.2009 року, проте, з цим позовом звернувся лише 29.12.2021 року, більше ніж через 12 років, тобто звернення з цим позовом відбулось поза межами 3-х річного строку встановленої позовної давності.

З урахуванням викладеного представник просить застувати строки позовної давності, які є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог (а.с.174-179).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи в судове засідання по суті (а.с.194-195).

Чергове судове засідання у справі призначено на 15.09.2023 року. Сторони до суду не з`явились, разом з цим, представники сторін звернулись на адресу суду з заявами щодо можливості проведення судового засідання за їх відсутності, разом з заявами надали письмові промови в судових дебатах.

Так, за підписом представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» директора Рожко С.В. на адресу суду 18.09.2023 року (вх. № 7296) надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника, згідно поданої заяви представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, зазначив, що просить врахувати письмову промову в судових дебатах (а.с.229-231).

Згідно письмової промови представник позивача зазначив, що судом в ході розгляду справи були досліджені наступні письмові докази: що між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта банк» виникли кредитні правовідносини на підставі укладення кредитного договору № 0131002/ФКВІП-08. Гроші за кредитним договором були видані для сплати позичальникові інвестиційних внесків за Договором комісії № Б-34/2008 щодо купівлі цінних паперів, який був обов`язковою умовою для підписання Договору № 1-78Р/1А резервування приміщення За договором № 1-78Р/1А резервування приміщення ОСОБА_2 придбав майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 39,06 кв.м., яка розташована на 7-му поверсі комплексу за будівельною адресою АДРЕСА_1 . Вказані майнові права на квартиру ОСОБА_7 передав в іпотеку ПАТ «Дельта Банк».

Представник позивача зазначив, що судом в ході розгляду справи було встановлено, що позивач є новим кредитором та іпотекодержателем за вищевказаними договорами на підставі договору про відступлення прав вимоги. Судом також встановлено, що позичальник має грошове зобов`язання перед кредитором в розмірі: 1 358 770, 51 гривня, що підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року у справі № 1512/10199/12. Також, судом було досліджено, що ОСОБА_2 без дозволу іпотекодержателя та в порушення умов договору іпотеки та ЗУ «Про іпотеку» здійснив відчуження свої майнових прав в результаті чого було укладеного договір про відступлення прав вимоги між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

В подальшому, будинок в якому знаходились іпотечні майнові права було введено в експлуатацію та 14.12.2015 року між ТОВ «Альянс-Жилстрой» та ОСОБА_5 було складено акт про погашення цільових облігацій шляхом передачі квартири. Згідно з Актом ОСОБА_5 отримала у власність 1-но кімнатну квартиру АДРЕСА_7 .

Представник зазначає, що позивачем доведено той факт, що ОСОБА_2 не дотримався умов іпотечного договору та положень ЗУ «Про іпотеку», чим порушив права іпотекодержателя. Договір іпотеки не визнаний недійсним, удаваним, припиненим, а тому є чинним та новий іпотекодержатель має законні права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Квартира продовжує перебувати в іпотеці, відповідно до ст. 16 ЗУ «Про іпотеку». Факт необізнаності/обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення. Крім того, ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодавця та іпотекодержателя. Рішення Конституційного суду від 14.07.2020 року № 3-67/2019. Саме такого правозастосування положень ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» дотримується і Верховний Суд в своїх постановах.

Щодо строку пропуску позовної давності представник зазначив, що іпотекодержатель щодо введення будинку в експлуатацію дізнався тільки в 2020 році. Раніше дані обставини не могли бути відомими, оскільки в реєстрі змінилась адреса іпотечного майна. А тому, зазначає, що позивачем строки щодо звернення до суду порушені не були.

Щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначив, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є похідною від вимоги про визнання права іпотекодержателя. Тобто, тільки після визнання права іпотекодержателя на вказану квартиру позивач має право звернути стягнення на неї в рахунок погашення заборгованості за кредитом. А тому, відлік позовної давності за цією вимогою починається після вирішення судом вимоги про визнання права іпотекодержателя. Іпотекодержатель має право захистити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки протягом всього часу дії іпотечного договору. Дія вказаного договору не закінчилась, оскільки не виконане зобов`язання. Позивач не заявляє додаткової вимоги про грошові вимоги, а просить захистити своє порушене право за рахунок предмета іпотеки виключно в межах суми заборгованості яка була визначена у вимозі 2009 року та встановлена апеляційним судом Одеської області від 08.09.2016 року. Відповідач у справі ОСОБА_1 не може заявляти про пропуск позовної давності, посилаючись на вимогу 2009 року та судовий процес про стягнення заборгованості, оскільки не був учасником тих правовідносин.

Щодо доводів відповідача на які він посилається заперечуючи поти задоволення позову, представник зазначив, що для врахуванням висновків ВС обов`язковою умовою є те, щоб фактичні обставини справи, були тотожними з обставинами справи по які ВС приймаючи рішення, зробив наступні висновки. А тому, дані доводи приймати до уваги не можна, оскільки в справі на яку посилається відповідач висновки ВС були щодо справи про банкротство. Крім іншого, у цивільному праві інститут добросовісного набувача використовується для вирішення спорів про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння тощо. Крім іншого, норма Закону «Про іпотеку» має вищу юридичну силу аніж практика ВС. Щодо посилання відповідача на те, що майнові права на житлове приміщення в 2008 році на незавершене будівництвом будинку не могли бути предметом іпотеки станом на 2008 рік, зазначив, що вказані обставини взагалі не є предметом дослідження, крім іншого майнові права в 2008 році могли виступати предметом іпотеки.

З урахуванням викладеного представник просить позов задовольнити визнати за позивачем ТОВ «Консалт Солюшенс» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 09.04.2008 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 219-0131002/ФКВІП-08 від 09.04.2008 року що становить 1 358 770, 51 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (а.с.229-231).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Івкова Лариса Володимирівна 15.09.2023 року (вх. № 25953) також звернулась на адресу суду з заявою про можливість розгляду справи за її відсутності, згідно поданої заяви просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім іншого, до заяви про слухання справи за відсутності, надала письмову промову в судових дебатах.

Згідно письмової промови в судових дебатах представник відповідача зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягаю в повному обсязі з наступних підстав. За іпотечним договором від 09 квітня 2008 року перетворення майнових прав, як предмета іпотеки, у право власності на новостворений об`єкт (квартиру) мало відбутися внаслідок реалізації умов пунктів 1.7 та 2.2 іпотечного договору, а саме шляхом підписання іпотекодержателем та іпотекодавцем договору про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного майна, зокрема змін щодо опису предмета іпотеки, чого сторонами не виконано, відповідні зміни щодо предмета іпотеки не внесено, зміни в об`єкті обтяження в Державному реєстрі іпотек не зареєстровані.

Отже, безумовної трансформації майнових прав за вказаним договором іпотеки у право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна не відбулося, що є наслідком недотримання вимог спеціального Закону стосовно порядку передачі в іпотеку об`єктів, будівництво яких не завершено, та невиконання сторонами умов договору іпотеки майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва щодо укладення договору про внесення змін до договору іпотеки після завершення будівництва і прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна.

Нетотожність предмета іпотеки за договором іпотеки майнових праві від 09.04.2008 року та права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 за відплатним договором виключає підстави для застосування положень ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», що визнає наслідки відчуження саме ідентичного об`єкта цивільного обороту, як предмета іпотеки. За відсутності договору про внесення змін до іпотечного договору від 09.04.2008 року, який ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 домовилась укласти у нотаріальній формі, а тому відсутні підстави стверджувати, що у відповідача ОСОБА_1 як добросовісного покупця квартири АДРЕСА_8 загальною площею 39.1 кв.м., що відрізняється від розміру майнових прав переданих в іпотеку, а саме: 39,06 кв.м. як за адресою розташуванням так і за квадратними метрами, квартира відповідача не перебувала під іпотекою.

Щодо підстав застосування наслідків спливу позовної давності зазначила, що відчуження предмета іпотеки відбулось 09.07.2009 року, а після спливу завершення будівництва 14.12.2016 року було зареєстроване право власності на спірну квартиру. Банк за спливом 12 років звернувся за хистом свого порушеного права. Щодо пропуску строку з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначила, що 16.01.2009 року Банком позичальнику було направлено вимогу про повернення кредиту. Пред`явивши вимогу про дострокове повне виконання зобов`язань від 16.01.2009 року банк змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом 3 років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Також, зазначила, що факт незаконного відчуження майна та допущення його продажу не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.233-235).

Третя особа: ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався.

Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача та відповідача звернулись на адресу суду із заявами про можливість проведення судового засідання у їх відсутність в яких відповідно просили задовольнити та відмовити в задоволенні позову.

Підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України судом не встановлено.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання права іпотекодержателя за договором іпотеки від 09 квітня 2008 року стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_9 , власником та іпотекодавцем якої є ОСОБА_1 суд зазначає, наступне.

Згідно умов іпотечного договору (а.с.30-32) його предметом є майнові права на нерухоме майно будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне в Іпотекодавця в майбутньому, а саме: майнові права у будівництві однокімнатної квартири під АДРЕСА_10 (будівельна адреса).

Право набуття у власність Іпотекодавцем у майбутньому вказаного майна підтверджується договором комісії № Б-34/2008 щодо купівлі цінних паперів від 12.03.2008 року. що укладений між Іпотекодавцем та ТОВ «АЛЬЯНС -ТРЕЙД» та договором про резервування приміщення № 1-78Р/1А від 12.03.2008 року, укладеним між Іпотекодавцем та ТОВ ««АЛЬЯНС-ЖИЛСТРОЙ», а також сертифікатом облігацій цінних паперів серії А № 826, який підтверджує набуття Іпотекодавцем права вимоги.

Згідно п.1.7 Договору передбачено: сторонами обумовлено, що після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного у пункті 1.1 цього договору, а також після набуття його у власність Іпотекодавцем та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за Іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому нотаріус за повідомленням Іпотекодержателя та за рахунок Іпотекодавця реєструє обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості, а сторони протягом трьох робочих днів укладають договір про внесення змін до цього договору, в якому змінюють опис Предмета іпотеки: замість майнових прав та будівельної адреси - відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності Іпотекодавця на це нерухоме майно.

Одночасно з нотаріальним посвідченням Договору про внесення змін до цього договору, який укладається сторонами, нотаріус, згідно з чинним законодавством України, накладає заборону відчуження Предмета іпотеки (п.1.8 іпотечного договору).

Згідно з пунктом 2.2 іпотечного договору іпотекодержатель зобов`язаний після закінчення будівництва зареєструвати в установленому законом порядку обтяження прав власника на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель зобов`язаний зареєструвати Зміни в об`єкті обтяження в Державному реєстрі іпотек.

Як встановлено матеріалами справи та крім іншого не заперечувалось стороною позивача, сторони не виконали наведених умов договору та не уклали договір про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного нерухомого майна, відповідних змін до договору іпотеки майнових прав від 09 квітня 2008 року не внесли.

Представник позивача зазначає, що останньому не було відомо про завершене будівництво, позивач не втратив право на об`єкт іпотеки в силу ст. 23 ЗУ «Про іпотеку».

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи передбачені ст. 23 ЗУ «Про іпотеку».

У разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

У разі видачі заставної перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва.

Вимоги частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються, якщо на момент переходу від іпотекодавця до іншої особи спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості, що є предметом іпотеки, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно була відсутня інформація про обтяження спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості іпотекою, і така особа не знала і не могла знати про наявність іпотеки. У такому разі задоволення вимоги іпотекодержателя може здійснюватися за рахунок іншого майна боржника.

Судом встановлено, що й не заперечувалось стороною позивача, що відомості про іпотеку до реєстру внесені не були, внаслідок дій ОСОБА_2 , який всупереч вимог п.3.1.2 Договору іпотеки здійснив відчуження шляхом укладання договору про відступлення прав вимоги на квартиру за цільовими облігаціями 09.07.2009 року ОСОБА_5 (а.с.54). Разом з цим, судом встановлено, що за відповідачем ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 39.1 кв.м, житлова 15.9 кв.м. зареєстровано 25.05.2017 року. Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні. Відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні (а.с.40).

Судом встановлено, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за Договором резервування приміщень від 09.07.2009 року № 1-78Р/1А від 12.03.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за згодою ТОВ «Альянс-Жилстрой» уклали договір про відступлення прав вимоги за договором резервування приміщення № 1-78Р/1А від 12.03.2008 року предметом якого є резервування за Стороною 1 квартири АДРЕСА_11 . внаслідок відступлення прав вимоги до Сторони 2 переходять усі права, що витікають з Договору резервування приміщення № 1-78Р/1А від 12.03.2008 року. по закінченню будівництва та введення багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_12 в експлуатацію, для погашення цільових облігацій та отримання квартири в зазначеному житловому будинку, Сторона 2 зобов`язується надати для огляду ТОВ «Альянс-Жилстрой» оригінал договору резервування від 12.03.2008 року та оригінал цього Договору (а.с.56).

Згідно Акту погашення цільових облігацій шляхом передачі квартири від 14.11.2015 року укладеним між ТОВ «Альянс-Жилстрой» та ОСОБА_5 сторони склали даний акт погашення цільових облігацій про нижченаведене: Емітет відповідно умов цільових облігацій (свідоцтво про випуск № 328/02/05) приймає, а ОСОБА_5 передає 3 906 штук цільових облігацій для погашення. Погашення визначеної кількості облігацій здійснюється відповідно до Договору від 09.07.2009 року про відступлення прав вимоги за Договором резервування приміщення № 1-78Р/1А від 12.03.2008 року 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_7 (а.с.53; 55).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купив прийняв в власність квартиру АДРЕСА_8 загальною площею 39.1 кв.м. житловою площею 15, 9 кв.м. Вказана в цьому договорі квартира належить продавцю на праві особистої приватної власності, що підтверджується інформацією з ДРРПНМ. В договорі зазначено, що дана квартира на момент укладення договору ні кому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під іпотекою (в тому числі податковою заставою), забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї не має тощо (а.с.50).

В подальшому, згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2017 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_8 .

Згідно п.1.4 Договору зазначено: відчужувана квартира, під забороною (арештом) відчуження, іпотекою не перебуває. Інші обтяження щодо квартири відсутні, що перевірено даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та підтверджено відповідними витягами із зазначеного реєстру від 25.05.2017 року, сформованими Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Фьодоровим Є.А.

Згідно п. 1.5 Договору зазначено: інформація про перебування предмета договору, під податковою заставою в державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру № 25.05.2017 року (а.с.50-52).

Отже, з огляду на досліджені документи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 придбав спірну квартиру у продавця ОСОБА_6 , та відповідно до вищевказаних договір купівлі-продажу дана квартира не була обтяжена арештами, не була під іпотекою, під забороню (арештом).

Щодо недодержання умов виконання іпотечного договору та як наслідок невнесення даних про іпотеку до Державного реєстру іпотек, суд зазначає наступне.

Так, у пункті 1.7 іпотечного договору сторонами обумовлено, що після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного у пункті 1.1 цього договору, а також після набуття його у власність іпотекодавцем та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому нотаріус за повідомленням Іпотекодержателя та за рахунок Іпотекодавця реєструє обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості, а сторони протягом трьох робочих днів укладають договір про внесення змін до цього договору, в якому змінюють опис Предмета іпотеки: замість майнових прав та будівельної адреси - відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності Іпотекодавця на це нерухоме майно.

Одночасно з нотаріальним посвідченням Договору про внесення змін до цього договору, який укладається сторонами, нотаріус, згідно з чинним законодавством України, накладає заборону відчуження Предмета іпотеки (п.1.8 іпотечного договору).

Згідно з пунктом 2.2 іпотечного договору іпотекодержатель зобов`язаний після закінчення будівництва зареєструвати в установленому законом порядку обтяження прав власника на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель зобов`язаний зареєструвати Зміни в об`єкті обтяження в Державному реєстрі іпотек.

Судом встановлено, що сторони Договору не виконали наведених умов та не уклали договір про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного нерухомого майна, відповідних змін до договору іпотеки майнових прав від 09 квітня 2008 року не внесли.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За іпотечним договором від 09 квітня 2008 року перетворення майнових прав, як предмета іпотеки, у право власності на новостворений об`єкт (квартиру) мало відбутися внаслідок реалізації умов пунктів 1.7 та 2.2 іпотечного договору, а саме шляхом підписання іпотекодержателем та іпотекодавцем договору про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного майна, зокрема змін щодо опису предмета іпотеки, чого сторонами не виконано, відповідні зміни щодо предмета іпотеки не внесено, зміни в об`єкті обтяження в Державному реєстрі іпотек не зареєстровані.

У своєму позові позивач посилається на наявність рішення апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року (справа № 1512/10199/12 провадження 22-ц/785/4084/16) згідно якого апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2015 року скасовано.

Так, даним рішенням суду встановлені наступні обставини, а саме те, що 09 квітня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 44053 тис. доларів США зі сплатою 11,60 % річних з кінцевим строком повернення до 08 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за цим договором 09 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 219-0131002/ZФПОР-08/01 та окремо в той же день з ОСОБА_4 , було укладений договір поруки № 219-0131002/ZФПОР-08/02.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк».

Судовим рішенням встановлено, що зобов`язання по погашенню кредиту відповідач ОСОБА_2 виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 09.02.2015 року за ним утворилась заборгованість. Остаточно позивач просив стягнути на свою користь в сумі: 1 358 770, 51 гривень.

За результатами розгляду справи, рішенням апеляційного суду Одеської області позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто на користь позивача з відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитом у розмірі: 1 358 770, 51 гривень. В задоволені зустрічного позову про визнання поруки припинено відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат (а.с.23-25).

Також, як встановлено матеріалами справи ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.03.2021 року (справа № 1512/10199/2012 задоволено заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом про стягнення заборгованості. Згідно даної ухвали судом було встановлено, що 06.10.2020 року було задоволено заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні на його правонаступника з виконання виконавчих листів у справі 1512/10199/2012 виданих Київським районним судом м. Одеси (а.с.26-27).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з огляду на досліджені судові рішення, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області були задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо стягнення заборгованості з відповідача та поручителів за кредитним договором, також, згідно ухвали Київського суду м. Одеси від 12.03.2021 року судом встановлено, що позивачу ТОВ «Консалт Солюшенс» було видано дублікат виконавчого листа у справі 1512/10199/2012 та даною ухвалою було встановлено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів у справі 1512/10199/2012.

Представник позивача зазначає, що запис про іпотеку та заборону відчуження на майнові права на квартиру АДРЕСА_11 (будівельна адреса) ніколи не вилучався.

На підтвердження зазначеного, судом досліджуються Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якого судом встановлено, що актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень дата, час державної реєстрації внесено 09.04.2008 року 15:43:41. Підстава: іпотечний договір, серія та номер 521 виданий 09.04.2008 року. Відомості про суб`єктів: Іпотекодавець: ОСОБА_2 . Іпотекодержатель обтяжувач ПАТ «Дельта Банк». В подальшому, 07.05.2014 року - підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер 2258, виданий 30.06.2010, видавник: Приватний нотаріус КМНО Соколов О.Є. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12886366 від 07.05.2014 року приватний нотаріус Ковальчук С.П. Відомості про основне зобов`язання: Строк виконання основного зобов`язання: 08.04.2023 рік. Розмір основного зобов`язання 44053, 00 долари США. Відомості про суб`єктів: Іпотекодавець: ОСОБА_2 . Іпотекодержатель: ТОВ «Консалт-солюшенс», актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна: квартира, майнові права на квартиру під АДРЕСА_13 (а.с.39).

Так, відповідно до Акту прийомупередачі квартири №46 від 14.11.2015 року ТОВ «Альянс-Жилстрой» в особі директора Ходорчук О.В. діючої на підставі статуту з одного боку та ОСОБА_5 з другого боку, склали цей акт про наступне: ТОВ «Альянс-Жилстрой» внаслідок погашення цільових облігацій та на виконання Договору від 09.07.2009 року про відступлення прав вимоги на квартиру за цільовими облігаціями передає, а ОСОБА_5 приймає у власність 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_14 . В Акті зазначено, що сторони виконали повністю свої зобов`язання по Договору та не мають претензій один до одного (а.с.53).

Майнові права на нерухомість об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Отже, безумовної трансформації майнових прав за вказаним договором іпотеки у право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна не відбулося, що є наслідком недотримання вимог спеціального Закону стосовно порядку передачі в іпотеку об`єктів, будівництво яких не завершено, та невиконання сторонами умов договору іпотеки майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва щодо укладення договору про внесення змін до договору іпотеки після завершення будівництва і прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна.

Разом з цим слід зазначити, що Іпотечним договором саме на Іпотекодержателя було покладено обов`язок щодо здійснення реєстрації замість майнових прав та будівельної адреси відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності Іпотекодавця на це нерухоме майно.

Отже, доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин наслідків переходу права власності на предмет іпотеки є необґрунтованими. Нетотожність предмета іпотеки за договором іпотеки майнових від 09 квітня 2008 року та права власності на нерухоме майно (квартиру), власником якої став ОСОБА_1 за відплатним договором виключає підстави для застосування положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», що визначає наслідки відчуження саме ідентичного об`єкта цивільного обороту, як предмета іпотеки.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2020 року у справі №500-10/1363-2012.

Щодо доводів представника відповідача на те, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем квартири, суд погоджується з ними, що відповідно підтверджуються висновком викладеним у постанові ВП ВС від 15 червня 2021 року, у справі N 922/2416/17, якою практично змінено підходи застосування ст. 23 Закону України "Про іпотеку" п. 7.22, зроблено "конкретизацію" висновків, зокрема такого:- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 922/3537/17 за провадженням N 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Встановлено, що права особи, яка покладається на дані реєстру речових прав, мають приорітет по відношенню до прав іпотекодержателя, чий запис про іпотеку було незаконно вилучено, або не було зареєстровано (дивись Об`єднану палату Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16 жовтня 2020 року у справі N 922/1995/17); на іпотекодержателя тепер покладається обов`язок довести, що особа, яка придбала іпотечне майно, діяла недобросовісно.

Як встановлено матеріалами справи (а.с.40) відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, отже, з даного слідує, що ОСОБА_1 не міг знати про наявність застережень, оскільки, між іншим останні не були внесені до реєстру іпотек з зазначенням адреси нерухомого майна, власника тощо, а відтак, останній добросовісно покладався на ці відомості, не знав і не міг знати про існування таких прав чи обтяжень, а тому є таким, що набував право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Отже, у спірних правовідносинах за договором застави, перетворення майнових прав, як предмета застави, у право власності на новостворену квартиру мало відбутися внаслідок підписання Банком, як іпотекодержателем та Боржником як іпотекодавцем нового забезпечувального договору - іпотеки новоствореного нерухомого майна, чого сторонами договору застави виконано не було та на час розгляду справи відповідні зміни щодо предмета застави чи обов`язку сторін, щодо майбутнього переукладення договору іпотеки до договору застави не внесено.

За таких обставин, на переконання суду, ризики та несприятливі наслідки, обумовлені недоліками і неповнотою змісту договору Іпотеки від 28.04.2008 року та не укладення нового забезпечувального договору, покладаються саме на сторін правочину, поки не доведено іншого, поза як іпотекодержатель ухилився від укладення договору щодо новоствореного майна після вводу спірного будинку у експлуатацію, а Іпотекодержатель не довів, що вживав своєчасних заходів задля спонукання заставодавця до укладання нового забезпечувального договору або запобігання переходу права власності на спірне майно до третіх осіб на підставі оплатних договорів.

Відтак, видається доречним при оцінці обставин набуття відповідачем права власності на спірну квартиру (яка мала легітимні очікування щодо правомірності отримання майна у власність, після проведення відповідної перевірки наявності обтяжень нотаріусом), врахування судом положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод якою визначено кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 129 Конституції України, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією з основних засад судочинства.

Принцип змагальності цивільного судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Отже, принцип змагальності не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.

За встановлених у цій справі обставин, суд приходить до висновку, що безумовної трансформації майнових прав за вказаним договором Іпотеки майнових прав на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у майбутньому, не відбулося, що є наслідком неукладення сторонами договору Іпотечного договору майнових прав нового забезпечувального договору іпотеки після завершення будівництва і прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна, відповідно до вимог спеціального Закону.

Щодо доводів представника відповідача про застосування наслідків строків позовної давності суд зазначає наступне.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду пояснив особливості переривання перебігу позовної давності вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням та про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 Верховний Суд вказав, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю в три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі вчинення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, зокрема забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документа) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин.

Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, а також у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 921/247/17-г/16, від 20 червня 2018 року у справі № 752/17492/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 569/1548/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 761/43075/18 (провадження № 61-13253св19).

Разом з цим, судом не вирішується питання щодо застосування строків позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з відмовою в частині позовних вимог щодо визнання квартири іпотечним майном, а відтак, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в даному випадку є похідною від вимоги щодо визнання квартири іпотечним майном, а тому, відмовляючи позивачу в задоволенні вимоги щодо визнання квартири предметом іпотеки, суд відмовляє в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом не приймаються доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин норм ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», оскільки, як встановлено матеріалами справи до спірних правовідносин дані норми закону застосуванню не підлягають, так як, в зазначеній нормі закону безпосередньо йдеться щодо набувача іпотечного майна, при цьому, судом встановлено, що предметом договору іпотеки були іпотечні права на предмет майнових прав, що не є тотожнім поняттю об`єкта нерухомості.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, з огляду на досліджені докази, суд дійшов висновку, що позивачем в ході розгляду справи не було доведено обставин на які він посилався, як на підставу своїх вимог, матеріалами справи спростовані доводи позивача, у зв`язку з цим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зазначені норми законодавства, які містять принципи цивільних правовідносин, спрямовують учасників цивільного обороту діяти добросовісно, у мажах законодавства та договору, намагаючись використовувати свої права до того ступеня, щоб не порушити права іншої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України, ЗУ «Про іпотеку», суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання майна предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Судові витрати понесені з розглядом справи віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.09.2023 р.

Суддя: