Справа № 946/664/22
Провадження № 2/946/58/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Богдан А.А.

представника позивачки: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви

1.1. 26 січня 2022 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просила:

(1) визнати об`єктом спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 ;

(2) визнати право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.1, 2 т.1).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 червня 2016 року сторони уклали шлюб, який рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області розірвано. В період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_1 . В листопаді 2020 року між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини. На теперішній час угода щодо поділу спільного сумісного майна не досягнута, у зв`язку з чим, позивачка вимушена вернутися до суду.

ІІ. Суть зустрічної позовної заяви

2.1. 04 травня 2022 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 , яку в подальшому уточнив та остаточно просив:

(1) визнати право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

(2) стягнути 1/2 частки сумісного майна подружжя суму 58 909 гривень;

(3) стягнути судовий збір в сумі 2 450 гривень (а.с.33-40, 223, 224 т.1).

2.2. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_2 20 липня 2017 року за особисті кошти. Відповідачка ОСОБА_4 на той час працювала у ПАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» та отримувала мінімальну заробітну плату. ОСОБА_2 з 2009 року по 2017 рік працював закордоном, в російській федерації, на посаді водія-експедитора. Усього за період з 01 березня 2009 року по 01 серпня 2016 року позивачем за зустрічним позовом зароблено орієнтовно 4 186 000 російських рублів, що складає орієнтовно 117 863 долари США. Крім того, на думку ОСОБА_2 , додатковим доказом того, що квартира купувалася за його особисті кошти свідчить факт надання ОСОБА_4 в нотаріальній конторі згоди на купівлю-продаж квартири. Дружина повинна була відмовитися від дачі своєї згоди на придбання квартири на ім`я ОСОБА_2 та вимагати оформлення за собою права на частку цієї квартири. Звернув увагу, що за період перебування у шлюбі до придбання спірної квартири (з 25 червня 2016 року по 20 липня 2017 року) накопичити сумісні кошти для придбання сумісного майна неможливо. Крім того, на протязі шести місяців квартира була відремонтована за особисті грошові кошти ОСОБА_2 . За сумісні грошові кошти були придбані кухня, газова плита та інші речі, необхідні для благоустрою квартири. Після звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_4 демонтувала та забрала кухню, газову плиту, килими та інші речі, які знаходилися в квартирі.

Також, починаючи з 2020 року до 13 листопада 2021 року, ОСОБА_4 працювала в Німеччині, доглядала сім`ю похилого віку. Зі слів відповідачки за зустрічним позовом, вона щомісячно отримувала заробітну плату в сумі 1 000 Євро, які перераховувала на рахунок у банку на своє ім`я. За цей період ОСОБА_4 заробила близько 6 000 Євро, 1/2 частини яких підлягають стягненню як спільне сумісне майно подружжя. Твердження ОСОБА_4 про те, що вони не проживають разом як подружжя з листопада 2020 року не відповідають дійсності, оскільки фактично вони проживали однією сім`єю до 20 грудня 2021 року і відносини до цього часу були між ними сімейними. У такий спосіб ОСОБА_4 намагається уникнути поділу спільного сумісного майна, здобутого в період з листопада 2020 року по грудень 2021 року. До 13 листопада 2021 року позивачка перебувала закордоном на заробітках. Весь цей час між ними здійснювалося спілкування по Viber. Діти відповідачки проживали разом з ним у будинку АДРЕСА_2 . По прибутті до м. Ізмаїлу, сторони як сім`я проживали у спірній квартирі до 20 грудня 2021 року.

ІІІ. Процедура та позиції сторін

3.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 07 квітня 2022 року, справа №946/664/22 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.28 т.1)

3.2. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.29 т.1).

3.3. Ухвалою суду від 05 травня 2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя до спільного розгляду з позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя (а.с.104 т.1).

3.4. Ухвалою суду від 02 червня 2022 року витребувано докази з АТ КБ «Приватбанк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України», ГУ ДПС в Одеський області (а.с.120 т.1).

3.5. Ухвалою суду від 01 червня 2022 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.130 т.1).

3.6. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року витребувано докази з ПАТ АБ «Укргазбанк» (а.с.217 т.1).

3.7. Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.227 т.1).

3.8. Позивачка, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, направивши представника з належним чином посвідченими повноваженнями.

3.9. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні на підставі викладених доводів. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Додатково пояснила, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу, а отже підлягає поділу між ними у рівних частках. Звернула увагу, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу до реєстрації шлюбу, а саме з 2010 року, проживали однією сім`єю. Твердження відповідача про наявність сумісного майна, яке було здобуто в період з листопада 2020 року по грудень 2021 року, не відповідає дійсності. Сторони як подружжя не проживали разом з літа 2020 року, остаточно як родина перестали існувати у листопаді 2020 року. ОСОБА_4 поїхала закордон на заробітки, ОСОБА_2 запропонував їй залишитися друзями, що, власне, і відбулося. Під час перебування позивачки закордоном, вони дійсно спілкувалися з відповідачем, проте кожний будував власне життя. Звернула увагу, що діти позивачки є дорослими, мають власні родини та не потребують догляду з боку ОСОБА_2 . Крім того, до та під час перебування у шлюбі працював не лише відповідач, але й позивачка також. Окрім заробітної плати позивачка отримувала додатковий дохід від здачі в оренду земельної ділянки. Грошові кошти, які ОСОБА_2 заробляв в російській федерації, він витрачав на власний розсуд, багато допомагав своїм батькам, лікував хворого батька, який потребував медичного догляду та коштовного лікування, згодом повністю оплатив його похорон, витратив грошові кошти на оформлення спадкового майна тощо. Після смерті батька, ОСОБА_5 постійно фінансово допомагав своїй матері. Ремонт здійснювався за спільні кошти сторін, за фізичної допомоги синів позивачки. Розмір заробітної плати ОСОБА_4 , яку вона отримує закордоном, є лише припущенням відповідача.

3.10. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Додатково відповідач пояснив, що кошти, які були витрачені на придбання житла, заощаджувалися ним протягом тривалого часу, а не протягом річного спільного проживання з позивачкою. Твердження ОСОБА_4 про те, що він багато витрачав коштів на лікування батьків нічим не підтверджені та є лише її припущенням. Батьки отримували пенсію та займалися бджільництвом. На час придбання спірної квартири у нього було достатньо накопичень. Позивачка на момент придбання житла працювала на посаді оператора хлораторної установки у ПрАТ «ІЦКК» та отримувала незначну заробітну плату. До реєстрації шлюбу ОСОБА_4 проживала разом із дітьми у гуртожитку, він у с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області. У лютому 2021 року ОСОБА_6 поїхала в Німеччину на заробітки, її діти залишилися проживати разом з ним у селі. Протягом восьми місяців вони постійно переписувалося з позивачкою, по поверненню в Україну зустрів. Про те, що ОСОБА_6 звернулася із заявою про розірвання шлюбу він дізнався лише у січні 2022 року, коли на його адресу надійшла судова повістка. До цього часу позивачка йому нічого не казала, взаємовідносини між ними були нормальними.

Представник відповідача пояснив, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Вимоги про визнання фактичних шлюбних відносин між сторонами не заявлялися, а тому, на його думку, вказані доводи не можуть бути предметом судового розгляду. ОСОБА_4 не довела, що за рік шлюбних відносин з відповідачем вона заробила половину коштів, які були витрачені на придбання спірної квартири. Відповідач вважає, що фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_4 були припинені 20 грудня 2021 року, коли вона забрала майно з квартири.

3.11. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_2 приходиться йому братом. ОСОБА_5 познайомився з позивачкою за півроку до реєстрації шлюбу. У 2017 році, по приїзді з москви, відповідач купив квартиру. Брат працював у москві близько десяти років. Зі слів ОСОБА_5 , квартиру він придбав для дочки на майбутнє, оскільки у нього є будинок в с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області. Квартира не була відразу оформлена на дочку, оскільки вона не була одружена. Позивачка працювала на целюлозному комбінаті. Про наявність у ОСОБА_6 земельної ділянки, від здачі в оренду якої вона отримує грошові кошти, йому відомо. ОСОБА_5 з ОСОБА_6 жили на дві адреси. Про те, що позивачка подала на розлучення, їм стало відомо лише у січні 2022 року. Цей факт став для них шоком. Жодних передумов для цього не було. Навіть, для сина ОСОБА_6 це стало несподіванкою. Діти позивачки все літо проживали з ОСОБА_5 , у них все будо добре.

3.12. Свідок ОСОБА_8 пояснив, що у 2006-2007 рр. він запропонував ОСОБА_5 поїхати на заробітки до російської федерації, на що той погодився. Відповідач ОСОБА_9 працював у москві вахтовим методом: три місяці через півтора. Приблизно через півроку-рік ОСОБА_5 придбав квартиру. За які грошові кошти (свої чи спільні) ОСОБА_5 придбав житло, йому не відомо. До 2016 року Людмилу в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області жодного разу не бачив. Чи зустрічався та чи проживав відповідач з ОСОБА_6 до 2016 року йому не відомо. У 2016 чи 2017 році сторони одружилися. У 2019 році вони перестали працювали у москві через короновірус. Влітку 2021 року діти позивачки, поки вона була закордоном, проживали спільно з ОСОБА_5 у селі, ходили рибалити та купатися на озеро. Сторони припинили спільне проживання у листопаді 2021 року. Напередодні ОСОБА_5 повідомляв, що їде зустрічати жінку з-за кордону. Приблизно через тиждень ОСОБА_5 з ОСОБА_6 спільно приїхали до с. Кислиця. Таким чином, позивачку бачив спільно з відповідачем у грудні 2021 року. Чи надавав відповідач фінансову допомогу своєму батькові, йому не відомо.

3.13. Свідок ОСОБА_10 пояснив, що відповідач ОСОБА_2 приходиться йому сусідом, позивачка його колишньою дружиною. Спільно з ОСОБА_5 він працював у москві вахтовим методом. Дружина відповідача працювала на целюлозному комбінаті. Наскільки йому відомо, сторони проживали як подружжя до грудня 2021 року. В цей період вони приходили до нього у гості в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області та розповідали, що разом роблять ремонт. Відповідач дізнався про звернення ОСОБА_6 із заявою про розірвання шлюбу лише у 2022 році. Зі слів ОСОБА_5 , квартиру він придбав за власні кошти.

3.14. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивачку знає з 1990 року, вони подруги. Протягом всього часу ОСОБА_4 працювала, в тому числі, в ПАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат». У 2007 році ОСОБА_6 познайомилася з ОСОБА_5 , вони почали зустрічатися, приїжджати один до одного в гості, а потім спільно проживати однією сім`єю. Вони жили на два будинки: у гуртожитку в м. Ізмаїлі (в одній кімнаті троє дітей ОСОБА_6 , в іншій ОСОБА_6 з ОСОБА_5 ) та у приватному будинку в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області. ОСОБА_5 працював закордоном водієм, ОСОБА_6 на комбінаті. Зі слів позивачки, кожний зі сторін здійснював свій внесок у спільний сімейний бюджет. У 2016 році сторони одружилися. Приблизно через рік ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали поруч з ними житло. Ремонт у спірній квартирі робили діти позивачки, сторонніх осіб не наймали. В якому році помер батько ОСОБА_5 , їй не відомо. ОСОБА_5 завжди допомагав своїй матері. З 2021-2022 року позивачка почала працювати закордоном у Німеччині. У 2022 році сторони припинили шлюбні відносини. Наскільки їй відомо, ОСОБА_5 не зустрів ОСОБА_6 з останнього приїзду з-за кордону.

3.15. Під час розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

4.1. У судовому засіданні встановлено, що 25 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 укладено шлюб, зареєстрований Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №328; після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_13 (а.с.15, 42).

4.2. 20 липня 2017 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М. за реєстровим номером 1019, за яким ОСОБА_14 передав у власність ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 сплатив за неї ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 66 206 гривень. Як вбачається з пункту 19 вказаного договору, ОСОБА_2 діяв за згодою на купівлю цієї квартири його дружини, ОСОБА_4 , що підтверджується її відповідною заявою (а.с.9-14, 44-46).

4.3. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.43).

4.4. Згідно звіту про оцінку майна, складеного ФОП СОД ОСОБА_15 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 20 грудня 2021 року становить 236 624 гривень (а.с.16, 17).

V. Оцінка та висновки суду

5.1. Вирішуючи первісні позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя та зустрічні позовні вимоги про визнання майна особистою власністю, суд виходить з такого.

5.2. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

5.3. Частинами першою, другою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

5.4. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

5.5. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

5.6. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

5.7. У частині другій статті 89 ЦПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

5.8. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

5.9. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

5.10. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.11. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами за час перебування у шлюбі. Хоча цю квартиру було зареєстровано лише на ОСОБА_2 , проте факт реєстраціі? спільного нерухомого маи?на на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише ціи? особі. А відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з вищезазначеними правовими позиціями Верховного Суду.

5.12. Тому доводи відповідача про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є необґрунтованими та суперечать нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України.

5.13. Надані довідки про працевлаштування на території російської федерації та середньомісячну заробітну плату з 2009 по 2016 рік (а.с.51-53 т.1), суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають правового значення. Крім іншого, вказані документи не можуть достеменно свідчити про витрачання вказаних грошових коштів на придбання спірного житла та повної оплати її вартості саме ОСОБА_2 .

5.14. Приймаючи таке рішення, суд також звертає увагу, що ОСОБА_4 до та під час шлюбу з ОСОБА_2 працювала в ПрАТ «ІЦКК» на посаді оператора хлораторної установки та отримувала заробітну плату (а.с.165-171 т.1).

5.15. Допитані у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не надали ствердної інформації щодо джерела коштів, за які була придбана квартира, яка є предметом поділу у даній справі. Вказана інформація їм відома лише зі слів відповідача.

5.16. Також, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що факт надання позивачкою згоди на придбання спірної квартири свідчить про витрачання ним власних коштів, оскільки така згода отримується нотаріусом як під час продажу, так і під час купівлі майна, саме через те, що на купівлю витрачаються гроші, придбані під час шлюбу та які є загальною спільною власністю подружжя.

5.17. Таким чином, відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, що є його процесуальним обов`язком.

5.18. Відтак, ураховуючи те, що спірна квартира, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , набута за договором купівлі-продажу у період шлюбу, а також зважаючи на те, що відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в цей період, належних й допустимих доказів придбання квартири за належні йому особисті кошти не надав, такий об`єкт нерухомості, на думку суду, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними відповідно до положень статтей 69-70 СК України.

5.19. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

5.20. Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід поділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майном кожним з подружжя.

5.21. Таким чином, аналіз норм діючого сімейного та цивільного законодавства, а також обставин справи дає підстави для висновку про те, що первісні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя підлягає задоволенню у повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою власністю належить відмовити.

5.22. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги про поділ спільних грошових коштів, суд виходить з такого.

5.23. Згідно доводів позивачки, фактичні шлюбі відносини з відповідачем припинені у листопаді 2020 року; відповідно до доводів відповідача, фактичні шлюбні відносини з позивачкою припинені у грудні 2021 року.

5.24. Надаючи оцінку вказаним доводам, суд приймає до уваги показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснили, що у грудні 2021 року сторони спільно проводили час у селі Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, приходили та запрошували у гості. Показання вказаних свідків є послідовими, узгодженими, несуперечливими та підстав вважати їх завідомо неправдивими суд не вбачає.

5.25. Також, на підтвердження заявлених вимог позивач за зустрічним позовом надав скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, з яких вбачається обмін між сторонами фотографіями, здійснення регулярних дзвінків один одному, вітання зі святами та останнє повідомлення відповідачки, датоване 13 листопада 2021 року, про те, що вона виїжджає з Німеччини (а.с.55-80, 114 т.1).

5.26. У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

5.27. Дослідивши зміст наданих електронних доказів, суд вважає, що інформація яка в них міститься, повністю узгоджується з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, а тому суд вважає можливим визнати їх допустимими доказами.

5.28. Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

5.29. Застосувавши стандарт доказування «вірогідності доказів», суд дійшов висновку, що надані позивачем за зустрічним позовом електронні докази на підтвердження позовних вимог, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачкою на їх спростування.

5.30. Сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, дозволяє дійти висновку, що скоріше фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені у грудні 2021 року, аніж у листопаді 2020 року.

5.31. Повертаючись до питання поділу грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя, суд виходить з інформації про рух грошових коштів, наданої АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.192-197 т.1), з якої вбачається, що станом на момент припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин на рахунку ОСОБА_4 знаходилися грошові кошти в сумі 1 250, 25 Євро.

5.32. Грошові кошти в сумі 1 750, 25 Євро були зняті 16 лютого 2021 року, тобто в період фактичних шлюбних відносин, а отже підстав вважати, що вони були витрачені відповідачкою за зустрічним позовом не в інтересах сім`ї немає; вказаних доводів позивачем не заявлялося.

5.33. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню та стягненню з останньої 1/2 частки від суми 1 250, 25 Євро, яка згідно з офіційним курсом НБУ станом на час ухвалення рішення становить 24 457 гривень 80 копійок (1250, 25 / 2 ? 39,1247).

VІ. Розподіл судових витрат

6.1. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року (надалі Закон) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6.2. Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6.3. Як убачається з матеріалів справи, позивачка заявила одну вимогу немайнового характеру (визнання майна спільною сумісною власністю подружжя), за яку сплатила 992 гривні, та одну вимогу майнового характеру (визнання права власності на 1/2 частки квартири, грошова оцінка якої склала 118 312 гривень), за яку сплатила 1 184 гривні. Всього за позов позивачка сплатила 2 176 гривень.

6.4. Відповідач за зустрічним позовом, в свою чергу, заявив дві позовні вимоги майнового характеру (визнання квартири, грошова оцінка якої склала 236 624 гривень, особистою власністю; стягнення грошових коштів в сумі 58 909 гривень, що становить 1/2 частки грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя). Всього, відповідач мав сплатити 2 955 гривень 33 копійки (2 366, 24 + 589, 09), фактично сплатив 2 472 гривень.

6.5. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.6. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки у відповідності до частини першої, пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 176 гривень.

6.7. Враховуючи, що судом зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволено частково, а саме в сумі 24 457 гривень 80 копійок, що становить 8,3 % від заявленої у позові суми (24 457, 80 ? 100 / 295 533), суд у відповідності до частини першої, пункту третього частини другої статті 141 ЦПК України доходить висновку про те, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в сумі 205 гривень 18 копійок (2 472 ? 8,3 / 100).

Керуючись ст.ст. 11-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Виділити у власність ОСОБА_4 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2 176 (дві тисячі сто сімдесят шість) гривень.

2. Зустрічний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частки грошових коштів, що є спільною сумісною власністю, в сумі 24 457 (двадцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 80 копійок.

В решті зустрічних позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 205 (двісті п`ять) гривень 18 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 21.09.2023 року.

Суддя: О.І.Бальжик