Провадження № 22-ц/801/1868/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А.Р., прокурора Паука В. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Виноградський Антон Павлович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гуменюка К. П., присяжних: Рожок Т. Л., Мовчанюк О. О.,

у справі № 127/24572/23 за заявою Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди,

встановив:

У серпні 2023 року Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної Ради» (далі КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР») звернулося до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , який був госпіталізований 14 серпня 2023 року о 12:21 год. у відділення № 21 КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР».

Заяву обґрунтовано тим, що направлення на госпіталізацію видане 14.08.2023 лікарем приймального відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» Єфімчук О. А. , яка після особистого огляду ОСОБА_1 зробила висновок про необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю в нього важкого психічного розладу.

14 серпня 2023 року о 13:00 год. ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка підтвердила доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги, надавши висновок № 01.2-24/1217.

Виходячи з наведеного, КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» просило задовольнити заяву про госпіталізацію, обстеження та лікування в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , без його згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2023 року заяву задоволено.

Госпіталізовано ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради».

Рішення допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 17.08.2023 адвокат Виноградський А. П., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість такого рішення внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки судом поданих доказів, а також неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» відмовити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом в порушення норм процесуального права не було належним чином встановлено чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги заяви КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку та якими доказами вони підтверджуються.

Звертає увагу, що усі відомості щодо суспільно-небезпечних та агресивних дій ОСОБА_1 у заяві про госпіталізацію у примусовому порядку. інших лікарських документах, зазначені зі слів батька заінтересованої особи.

Вважає, що суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять звернень, пояснень або листів інших громадян. Представників правоохоронних органів, органів ДСНС, швидкої медичної допомоги тощо.

Представником заявника зазначалося про вчинення ОСОБА_1 образ, погроз, підпалів тощо. Натомість, жодних підтверджуючих документів, зокрема заяв про вчинення кримінального або адміністративного правопорушення, протоколів, постанов, витягів з ЄРДР, матеріали справи не містять.

Зауважує, що судом першої інстанції залишено поза увагою і той факт, що заявником не доведено, що психічний розлад ОСОБА_1 дійсно є такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні.

Також заявником жодним чином не доводиться обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні, яка залежить від стійкості відповідного захворювання. Натомість, варто звернути увагу, що представник заявника у судовому засідання зазначила, що у ОСОБА_1 раніше психічні хвороби не проявлялися, за психіатричною допомогою він не звертався, ознаки психічних захворювань виникли недавно.

Окрім того, ОСОБА_1 самостійно забезпечує себе матеріально та на побутовому рівні, і це, свідчить про його спроможність самостійно задовольняти свої життєві потреби.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні адвокат Виноградський А. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор Паук В. В. у судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Представник КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» Буздиган О. Г., заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

У справі встановлено наступні обставини.

Відповідно до висновку огляду комісії лікарів-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації в примусовому порядку № 01.2-24/1217 від 14 серпня 2023 року, комісія оглянула ОСОБА_1 , в результаті чого, було встановлено, що він страждає на важкий психічний розлад у вигляді: Гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії без зазначення асоційованого гострого стресу, наслідком якого є: неадекватна поведінка, страхи, що його «хтось має убити», збудження, антисоціальні дії (підпалив хату, погрожував ножем рідним та поліції), стверджував, що «вбив брата», котрий «лежить з колотою раною і не дихає», що виявляє небезпеку здоров`ю та життю для себе та оточуючих у разі ненадання йому психіатричної допомоги.

ОСОБА_1 потребує примусової госпіталізації, обстеження та лікування.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та наявні підстави для її задоволення, ОСОБА_1 підлягає госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його згоди.

Висновок суду першої інстанції про задоволення заяви зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для її задоволення, оскільки згідно висновку огляду комісії лікарів-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації в примусовому порядку № 01.2-24/1217 від 14.08.2023, комісія оглянула ОСОБА_1 , в результаті чого, було встановлено, що він страждає на важкий психічний розлад у вигляді: Гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії без зазначення асоційованого гострого стресу, наслідком якого є: неадекватна поведінка, страхи, що його «хтось має убити», збудження, антисоціальні дії (підпалив хату, погрожував ножем рідним та поліції), стверджував, що «вбив брата», котрий «лежить з колотою раною і не дихає», що виявляє небезпеку здоров`ю та життю для себе та оточуючих у разі ненадання йому психіатричної допомоги (а. с. 3).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 без його згоди до закладу є безпідставними і такими, що спростовуються вищевказаним висновком лікарів-психіатрів № 01.2-24/1217 від 14.08.2023.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Виноградський Антон Павлович, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська