печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3398/23-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., при секретарі Ємець Д.О., розглянувши клопотання представника відповідача про залишення без руху в рамках розгляду цивільної справи №757/3398/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2023 в провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. надійшла вказана позовна заява, яку було передано 27.01.2023.

30.01.2023 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В рамках розгляду справи представником відповідача було подано клопотання про залишення без руху позовної заяви, в обґрунтування якого зазначеного, що зі змісту позовної заяви вбачається, що заявник посилається на частину третю статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" як на підставу звільнення від сплати судового збору з вимогами до АТ КБ "Приватбанк", що з врахуванням викладених у позовній заяві обставин і предмету позову є хибним висновком, оскільки споживчі (договірні) відносини між сторонами розірвано, про що зазначено самим позивачем в першому абзаці позовної заяви.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 міститься висновок, що відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України "Про захист прав споживачів" не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

У ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Отже, Законом України "Про захист прав споживачів" врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Після розірвання договорів банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Оскільки між позивачем та банком припинено правовідносини з договору банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" не розповсюджується на спірні правовідносини.

"Велика Палата Верховного Суду скасувала судові рішення в частині позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківського вкладу та пені за частиною п`ятою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки суди вважали, що між банком та кожним з позивачів існують споживчі правовідносини. Проте суди не врахували, що такі правовідносини припинені рішенням суду про розірвання договорів та існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону України "Про захист прав споживачів", тому позивачі не звільнені від сплати судового збору."

Отже положення Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовуються, так як споживчі правовідносини між сторонами припинені внаслідок розірвання договору, а позивач, відповідно на підставі пункту 22 вказаного Закону - не звільняється від сплати судового збору.

Відтак, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, а тому є необхідність у залишенні без руху позовної заяви.

В судове засідання представник відповідача з`явився, подав заяву про розгляд даного питання без фіксування технічними засобами, вимоги клопотання підтримав.

Позивач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Таким чином, дослідивши позовну заяву та клопотання представника відповідача прийшов до висновку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободнеобхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Згідно з частиною 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за немайнові вимоги, оскільки вимоги позивача, за своєю природою є цивільно-правовими та не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимоги немайного характеру, визначених відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" та ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік":

Таким чином, позивачу слід надати оригінал квитанції про сплату судового збору або сплатити суму судового збору за реквізитами зазначеними на сайті Печерського районного суду м. Києва або ж надати підтвердження, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України її слід залишити без руху з вказаних вище підстав та надати позивачу строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання позивачами ухвали.

В разі невиконання відповідно до цієї ухвали вимог ст. 177 ЦПК України, позовна заява відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, ст.185, ст.ст.258-259, 260-261, ст.ст.353 ЦПК України суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Гайдамащука Олександра Володимировича про залишення позовної заяви без руху - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити дії - залишити без руху, надавши позивачам десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно після її підписання суддею, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Т.Г. Ільєва