КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/8310/20 Головуючий у І інстанції Шум Л.М.
Провадження №22-ц/824/8050/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2020 року АТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначали, що 07 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП БАНК», був укладений кредитний договір №МL-009/901/2006 із додатковими договорами від 05.09,2007р., 30.09.2009р., 08.04.2013р., 13.03.2015р., 13.05.2016р., 05.05.2017р. та 07.05.2018р.

07 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП БАНК», був укладений договір №009/3025/06 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб.

Відповідно до п. 1.1 п. 1, договору №009/3025/06 банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 та здійснює його розрахунково касове обслуговування.

Відповідно до п. 2. ч. 1 кредитного договору поточний рахунок - НОМЕР_1 .

Банк виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором, та на підставі кредитних заявок від 07.12.2006 р. та 05.09.2007 р. надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в загальному розмірі 98 330,00 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 12,99% річних.

Відповідно до валютного меморіального ордеру №3 від 07 грудня 2006 р. грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США були перераховані на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Відповідно до валютного меморіального ордеру №5 від 05 вересня 2007р. грошові кошти у розмірі 48 330,00 доларів США були перераховані на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

У зв`язку із виникненням у ОСОБА_1 труднощів при виконанні умов кредитного договору щодо повернення банку кредитних коштів у строки і розміри, зазначені у договорі, до кредитного договору між банком та позичальником укладалися додаткові договори, відповідно до яких змінювалися основні умови кредитного договору, а саме: типи процентних ставок та періоди їх застосування; графіки платежів тощо.

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2,1. додаткового договору №3 від 13.03.2015 року до кредитного договору №МL-009/901/2006 сторони домовилися змінити валюту виконання боргових зобов`язань за кредитним договором та встановити, що валютою виконання боргових зобов`язань за кредитним договором є національна валюта України - гривня. Зміна валюти виконання боргових зобов`язань здійснюється за офіційним курсом Національного Банку України на час проведення такої зміни.

Відповідно до п. 2.1.2. викладенотерміни «Розмір Кредиту», «Валюта Кредиту», «Річна база нарахування процентів», «Дата остаточного повернення Кредиту» в наступній редакції: кредит - 522 920 грн 95 коп.; дата остаточного повернення кредиту - 07 грудня 2021 року.

Відповідно до меморіального ордеру №АRM600GD від 13 березня 2015р. грошові кошти у розмірі 522 920,95 грн. були надані.

Також факт надання грошових коштів у загальному розмірі 522 920,95 грн. підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

В порушення умов кредитного договору та додаткових договорів, ОСОБА_1 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки у строки передбачені графіком платежів,

Позичальнику було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №МL-009/901/2006, вих. №12-4-10/857 від 29.07.2019 р., проте станом на дату подання позовної заяви вимога виконана не була.

Станом на 26.07.2019 р. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №МL-009/901/2006 складає 311 839,13 грн., з яких:

291 225,49 грн. - заборгованість по кредиту;

18 274,02 грн. - заборгованість по відсоткам;

2 339,62 грн. - заборгованість по пені.

Крім того, позивач зазначав, що для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов`язань за кредитним договором №МL-009/901/2006, 07.12.2006 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП БАНК», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №8К-009/901/2006.

Згідно п. 3.2. додаткового договору №6 від 07.05.2018 року до договору поруки №SR- 009/901/2006 поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 1 (одного) банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Згідно ст. 3.4. договору поруки обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі чи вручив вимогу особисто поручителю, що підтверджується підписом поручителя.

Поручителю, ОСОБА_2 було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №МL- 009/901/2006 від 07.12.2006р., вих. №12-4-10/859 від 29.07.2019 р.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №МL-009/901/2006 від 07.12.2006р., яка складає складає 311 839,13 грн., з яких: 291 225,49 грн. - заборгованість по кредиту;18 274,02 грн. - заборгованість по відсоткам; 2 339,62 грн. - заборгованість по пені та судовий збір в розмірі 4 677 грн.59 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП БАНК» заборгованість за Кредитним договором №МL-009/901/2006 від 07.12.2006р., яка складає 292 423,13 грн, з яких: 271 809,49 грн - заборгованість по кредиту; 18 274,02 грн - заборгованість по відсоткам; 2 339,62 грн - заборгованість по пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП БАНК» судові витрати - 4 677,59 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із неналежним повідомленням відповідача ОСОБА_2 про розгляд даної справи та не направленням судом запиту з метою з`ясування інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 .

Щодо неправильного застосування норм матеріального права, апелянт вказує на положення вимог Закону України «Про іпотеку», які надують право іпотекодержателю задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. Вважає, що суд своїм рішенням неправомірно стягнув з відповідачів заборгованість за кредитним договором, а повинен був звернути стягнення на предмет іпотеки, тобто на садовий будинок та земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ «ОТП Банк» - Храновський В.М. заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність її доводів.

Зазначив, що позивач, керуючись положеннями статті 16 ЦК України, обрав в якості способу захисту порушеного права солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що розгляд справи відбувався більше двох років, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлялась про судові засідання.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шморгун Р.М. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник АТ «ОТП Банк» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість солідарних вимог позивача до боржника та поручителя у зв`язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань з повернення отриманих кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування ними. При цьому, суд визначив розмір заборгованості, врахувавши частково сплачені ОСОБА_1 кошти за кредитним договором на загальну суму 19 416,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОТП БАНК» (далі - Банк), був укладений договір №009/3025/06 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб.(ас.107, том1).

На виконання зобов`язання за договором на підставі кредитних заявок від 07.12.2006р. та 05.09.2007р. Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в загальному розмірі 98 330,00 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 12,99% річних.

Відповідно до валютного меморіального ордеру №3 від 07 грудня 2006 р. грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США були перераховані на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (а.с.110 том 1).

Вдповідно до валютного меморіального ордеру №5 від 05 вересня 2007р. грошові кошти у розмірі 48 330,00 доларів США були перераховані на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (а. с.116 том 1).

У зв`язку із виникненням у ОСОБА_1 труднощів при виконанні умов кредитного договору щодо повернення банку кредитних коштів у строки і розміри, зазначені у договорі, до кредитного договору між банком та позичальником укладалися додаткові договори, відповідно до яких змінювалися основні умови кредитного договору, а саме: типи процентних ставок та періоди їх застосування; графіки платежів тощо.

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2,1. додаткового договору №3 від 13.03.2015 року до кредитного договору №МL-009/901/2006 сторони домовилися змінити валюту виконання боргових зобов`язань за кредитним договором та встановити, що валютою виконання боргових зобов`язань за кредитним договором є національна валюта України - гривня. Зміна валюти виконання боргових зобов`язань здійснюється за офіційним курсом Національного Банку України на час проведення такої зміни(ас.126-128, том1).

Відповідно до п. 2.1.2. викладенотерміни «Розмір Кредиту», «Валюта Кредиту», «Річна база нарахування процентів», «Дата остаточного повернення Кредиту» в наступній редакції:

кредит - 522 920 грн. 95 коп, дата остаточного повернення кредиту - 07 грудня 2021 року.

Судом встановлено, що відповідно до меморіального ордеру №АRM600GD від 13 березня 2015р. грошові кошти у розмірі 522 920,95 грн. були надані(а. с. 125 том 1).

29.07.2019 року Банк направив позичальнику вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №МL-009/901/2006, вих. №12-4-10/85, проте станом на дату подання позовної заяви вимога виконана не була.

Встановлено також, що для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов`язань за кредитним договором №МL-009/901/2006, 07.12.2006 р. між ЗАТ«ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №8К-009/901/2006 (а.с. 15 том 1).

Згідно п. 3.2. додаткового договору №6 від 07.05.2018 року до договору поруки №SR- 009/901/2006 поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 1 (одного) банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора (а. с. 153-162, том 1).

Згідно ст. 3.4. договору поруки обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі чи вручив вимогу особисто поручителю, що підтверджується підписом поручителя.

29.07.2019 року Банк направив поручителю,ОСОБА_2 , вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №МL- 009/901/2006 від 07.12.2006 року, вих. №12-4-10/859, яка залишилась без виконання.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою забезпечення виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором №МL-009/901/2006 від 07.12.2006 року, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП» банк , та ОСОБА_1 , 07.12.2006 року був укладений договір іпотеки № PCL-009/901/2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстровано в реєстрі за №4301.

Відповідно до п. 3.1 Договору іпотеки, предметом іпотеки є садовий будинок, загальною площею 158,0 кв.м., жилою площею 48,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський район, с. Нові Безрадичі, «Призив» та належить іпотеко держателю на праві власності, та земельна ділянка, загальною площею 0,1220 га, що розташована в Київській області, Обухівський район, Старобезрадичівська рада, СТ «Призив», кадастровий номер: :04:032:0104 та належить іпотекодавцю на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Направивши 29.07.2019 року боржнику та поручителю досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості, Банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором та вимагав його повернення у строк 1 день з дня отримання цієї вимоги.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.ч. 1. 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Встановивши, що боржником та поручителем не виконано обов`язок щодо повернення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на них солідарної відповідальності по стягненню заборгованості.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправильного обрання позивачем способу захисту порушеного права. Так, на переконання апелянта, кредитора, як іпотекодержатель за іпотечним договором, має задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Надаючи оцінки таким доводам, апеляційний суд зазначає наступне.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Першої судової палати КЦС ВС від 25 квітня 2018 року, справа № 645/3265/13-ц, провадження № 61-5552свп18.

Таким чином, звертаючись до суду за захистом порушеного права, АТ «ОТП Банк» на власний розсуд, керуючись положеннями цивільного законодавства, обрав спосіб солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя.

Такими, що не заслуговують на увагу є також доводи апелянта, щодо неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи судом першої інстанції, як підстави для скасування прийнятого судом рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово надсилав судові повістки на ім`я відповідача ОСОБА_2 , за адресою, яка вказана у позові: АДРЕСА_1 . Так, судові повістки, які направлялись за вказаною адресою поверталась до суду без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Також суд першої інстанції направляв судові повістки на ім`я відповідача ОСОБА_2 за адресою, повідомленою відповідачем ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Так, судова повістка, направлена на ім`я відповідача ОСОБА_2 за останньою адресою повернулась до суду із відміткою про відмову від отримання. (а.с. 76 том 2)

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зазначає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

В справі, що переглядається, з апеляційною скаргою звернувся відповідач ОСОБА_1 , тож до повноважень апеляційного суду не входить перегляд судового рішення в частині, яка стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 .

Доказів представництва інтересів відповідача ОСОБА_2 , яка з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року не зверталась, ні ОСОБА_1 , ні його представник - адвокат Шморгун Р.М. колегії суддів не надали.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 49, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25.09.2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.