ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9085/22 Номер провадження 22-ц/814/3139/23Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Обідіної О.І., Пилипчук Л.І.,

розглянула у письмовому провадженні за наявними матеріалами цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року ухвалених суддею Миронець О.К. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

встановила:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 110000 гривень матеріальної шкоди, 10000 гривень моральної шкоди, а також просив вирішити питання судових ивтрат та витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування позову вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначав, що відповідач проживає поверхом вище від нього, у квартирі АДРЕСА_2 , в тому ж будинку.

30.10.2022 року його квартиру було затоплено. Згідно акту комісії КП «Жилкомсервіс» джерелом затоплення квартири є квартира АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу. В результаті залиття його квартира зазнала пошкоджень та потребує ремонту.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири відмовлено.

Додатковим рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов слід задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що Урядом України було прийнято постанову від 05.04.2022 року № 423, якою було внесено зміни до Порядку проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва та визначено процедуру здійснення обстеження, в тому числі пошкоджених внаслідок воєнних дій об`єктів.

Таким чином вважає, що саме на нього треба було спиратися здійснюючи відповідні обстеження.

Вказує, що в листі № 48-04 від 05.01.2023 року КП «Харківські теплові мережі», як причину залиття квартири посилається на збройну агресію та порушення конструктивну будинку, проте вказане не підтверджено належними та допустимими доказами.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, зазначає що її розмір є неспівмірним та недоведеним.

21 червня 2023 року від ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Окрім того просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач проживає поверхом вище від нього у квартирі АДРЕСА_2 в тому ж будинку. 30.10.2022 року його квартиру було затоплено.

Згідно акту обстеження від 02.11.2022 року який складений комісією в складі начальника дільниці №49 КП «Жилкомсервіс» Степанової Л.С., інженера дільниці №49 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_4 , майстра дільниці №49 КП «Жилкомсервіс» Куропятника, встановлено, що у ванній кімнаті на стелі звисають краплі на площі біля 0,25 кв.м., за дверима у ванні кімнаті від стіни відійшла плитка на площі до 0,35 кв.м., у коридорі на стелі, навколо лампи освітлення сліди залиття. Залиття відбувалося із вище розташованої квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до листа від 05.01.2023 року КП «Харківські теплові мережі» вбачається, що 29.10.2022 року до аварійно-диспечерської служби Індустріальної філії надійшло звернення про поступання води з квартири АДРЕСА_3 . Аварійно-диспечерською службою було перекрито подачу гарячої води у житловий будинок АДРЕСА_4 , оскільки доступу до квартири АДРЕСА_2 не було у зв`язку з відсутністю власника. При обстеженні квартири АДРЕСА_3 було встановлено, що внаслідок збройної агресії Російської федерації було пошкоджено конструктив будинку, віконні отвори та інженерні мережі, що і стало причиною залиття квартири, що знаходиться поверхом нижче.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу залиттям квартири.

Відшкодовуючи витрати на правову допомогу районний суд виходив з їх доведеності та співмірності із складністю справи.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил в разі залиття квартири складається відповідний акт.

Відповідно до додатку № 4 до зазначених Правил у акті, зокрема, зазначається, що трапилось, причини та наслідки залиття, акт складається комісією у складі головного інженера виконавця послуг, майстра, слюсаря-сантехніка, з актом ознайомлюються мешканці квартир.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно акту обстеження від 02.11.2022 року який складений комісією в складі начальника дільниці №49 КП «Жилкомсервіс» Степанової Л.С., інженера дільниці №49 КП «Жилкомсервіс» Степанової Л.С, майстра дільниці №49 КП «Жилкомсервіс» Куропятника, встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 у ванній кімнаті на стелі звисають краплі на площі біля 0,25 кв.м., за дверима у ванні кімнаті від стіни відійшла плитка на площі до 0,35 кв. м, у коридорі на стелі, навколо лампи освітлення сліди залиття. Залиття відбувалося із вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 ( а.с.15).

Згідно акту про залиття квартири АДРЕСА_1 встановлено, що джерелом затоплення квартири слугував витік води з квартири АДРЕСА_2 , що розташована вище.

В акті також вказано, що після допуску до квартири АДРЕСА_3 було встановлено наявність вологи на підлозі в коридорі поблизу ванної кімнати.

До матеріалів справи долучено висновок експертного дослідження № ЕД-19/121-22/16564-БТ від 28.12.2022 року, згідно якого сума збитків внаслідок залиття квартири становить 34062 грн.( а.с.35-48).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які вказують на те, що джерелом затоплення квартири слугував витік води з квартири АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу.

Посилання відповідача на те, що згідно листа від 05.01.2023 року КП « Харківській теплові мережі» внаслідок збройної агресії Російської федерації було пошкоджено конструктив будинку, віконні отвори та інженерні мережі у будинку АДРЕСА_4 , що і стало причиною залиття квартири позивача, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 року № 423 було внесено зміни до Порядку проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва( далі Порядку).

Згідно п. 81 Порядку обстеження об`єкта, що проводиться в разі виявлення дефектів, пошкоджень і деформацій у процесі поточного огляду та технічного обслуговування об`єкта або прийняття рішення про подальшу експлуатацію (у тому числі відновлення шляхом капітального ремонту, реконструкції, реставрації) або демонтаж (ліквідацію) у зв`язку з пошкодженням об`єкта внаслідок позапроектних впливів (пожежі, стихійного лиха, аварії, воєнних дій або терористичних актів), проводиться за такими етапами:

підготовка до проведення обстеження;

попереднє та/або основне (детальне) обстеження;

складення звіту про результати обстеження із рекомендаціями щодо подальшої експлуатації.

Роботи з обстеження пошкоджених об`єктів проводяться відповідно до цього Порядку та методики, затвердженої Мінрегіоном, після проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт відповідно до Кодексу цивільного захисту України, а також робіт із розмінування відповідно до Закону України Про протимінну діяльність в Україні.

За результатами обстеження пошкоджених об`єктів виконавцем складається звіт, який має містити висновок про технічний стан, рекомендації щодо подальшої експлуатації (у тому числі щодо можливості виконання робіт із відновлення) або демонтажу (ліквідації), а також в разі потреби відомості про пошкоджені (зруйновані) несучі та огороджувальні конструкції, інженерні системи (із зазначенням ступеня та обсягів пошкоджень), принципові рішення (рекомендації) щодо їх відновлення (підсилення).

Зазначений звіт є підставою для прийняття рішення про виконання робіт із відновлення пошкоджених об`єктів або їх демонтаж (ліквідацію).

Таким чином вбачається, що саме звіт про обстеження пошкодженого будинку є належним та допустимим доказом, про те, що внаслідок збройної агресії було пошкоджено конструктив будинку, та як наслідок залиття квартири.

Проте, в матеріалах справи відсутній вищевказаний звіт, а лист від 05.01.2023 року КП « Харківьскі теплові мережі» не є належним та допустимим доказом у справі у розумінні ст. 77-80 УПК України.

Враховуючи те, що позивачем доведено наявність шкоди спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_1 , а відповідачем у розумінні ч.2 ст. 1166 ЦК України, не доведено, що шкоду завдано не з її вини, наявні підстави для відшкодування збитків у розмірі 34062 грн.

Між тим, наявність спричиненої шкоди на суму 110000 грн. не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази спричинення завданих збитків на вищевказану суму.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач обґрунтовує моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків, небезпекою для здоров`я позивача.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи те, що апеляційним судом встановлено порушення прав позивача, то вона має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн, оскільки, зазначений розмір моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн є завищеним та не підтверджений належними доказами.

Щодо стягнення витрат на оплату експертного будівельно-технічного дослідження слід зазначити наступне.

Згідно з частинами шостою - дев`ятою статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що судовим експертом Михайленком А.Б. надано висновок експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-19/121-22/16564-БТ від 28.12.2022 року ( а.с. 35-48), дані якого використано судом при розгляді даної справи, та за проведення якого позивачем сплачено 4530,00 грн. (а.с. 50).

Доказів на доведення не співмірності витрат в цій частині, відповідачем до суду, не надано.

За таких обставин, ці витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 1361,27( 4530* 30,05%:100).

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано: ордер про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання правової допомоги, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги, копія акту виконаних робіт, копію квитанції про сплату гонорару у розмірі 10000,00 грн (а.с.9-13,51-52).

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру цих втрат, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи ціну позову, складність справи та обсяг фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), їх реальність, виходячи з критерію розумності розміру цих витрат апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги від 06.01.2023 року, копія договору про надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції від 12.06.2023 року, копія акту виконаних робіт (наданих послуг) від 10.02.2023 року та від 14.06.2023 року, копія квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 10.02.2023 року на суму 15000 грн. та копію квитанції б/н від 14.06.2023 року на суму 10000 грн.

Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності розміру цих витрат, незначної складності справи, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1200 грн., а при подачі апеляційної скарги 1800 грн.

Оскільки позов задоволено частково на (30,05%), слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 360,60 грн., а за подачу апеляційної скарги у розмірі 540, 90 грн.

Враховуючи викладене, рішення та додаткове рішення районного суду слід скасувати, та ухвалити нове судове рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 34062 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 1361,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 901,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.09.2023р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: О.І. Обідіна

Л.І. Пилипчук