КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович,

за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року,

встановив:

у травні 2023 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця, які полягали у вчиненні виконавчих дій після закінчення виконавчого провадження, та зобов`язати приватного виконавця проводити виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Також скаржник просив стягнути з приватного виконавця на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року скаргу було задоволено частково, визнано неправомірними дії приватного виконавця Бережного Я.В. у виконавчому провадженні №71427782, що полягають у вчиненні виконавчих дій після закінчення виконавчого провадження. Стягнуто з приватного виконавця Бережного Я.В. на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись з ухвалою, приватний виконавець Бережний Я.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення скаржника ОСОБА_2 та представника приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник посилався на те, що на виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження про стягнення з нього на користь АТ КБ «Приват банк» заборгованості. Зазначав, що ним було сплачено заборгованість, а також витрати виконавчого провадження, у зв`язку з чим 12 квітня 2023 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника. Разом з тим, 26 квітня 2023 року з банківського рахунку ОСОБА_1 було списано грошові кошти в розмірі 237 грн. 22 коп. в межах виконавчого провадження №71427782. За таких обставин просив визнати дії приватного виконавця після закінчення виконавчого провадження незаконним та стягнути на його користь витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року скаргу було задоволено частково, визнано неправомірними дії приватного виконавця Бережного Я.В. у виконавчому провадженні №71427782, що полягають у вчиненні виконавчих дій після закінчення виконавчого провадження. Стягнуто з приватного виконавця Бережного Я.В. на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець припустився порушення Закону України «Про виконавче провадження» щодо вчинення виконавчих дій після закінчення виконавчого провадження. Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «про виконавче провадження» визначено, що У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

При зверненні до суду зі скаргою ОСОБА_1 було надано копію постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 12 квітня 2023 року. Також скаржником було надано копію квитанції від 26 квітня 2023 року про списання з рахунку ОСОБА_2 в АТ «Універсал Банк» в рахунок часткової сплати заборгованості у виконавчому провадженні №71427782 в розмірі 237 грн. 22 коп.

З відповіді АТ «Універсал Банк» ОСОБА_1 від 05 травня 2023 року вбачається, що списання відбулось на підставі платіжної інструкції приватного виконавця Бережного Я.В. від 31 березня 2023 року.

Вказані обставини свідчать про те, що платіжна інструкція про примусове списання коштів в рахунок погашення заборгованості з ОСОБА_2 була направлена приватним виконавцем до вирішення питання про закінчення виконавчого провадження. Вказані обставини судом першої інстанції взяті до уваги не були.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою приватним виконавцем було надано запит та копію відповіді АТ «Універсал Банк», з якої вбачається, що платіжна інструкція про примусове списання коштів була отримана банком 06 квітня 2023 року, тобто до закінчення виконавчого провадження. При цьому виконання платіжної інстанції відбулось 26 квітня 2023 року не з вини приватного виконавця.

За таких обставин підстави вважати, що приватним виконавцем було вчинено виконавчі дії після закінчення виконавчого провадження, відсутні.

Крім того, до апеляційного суду приватним виконавцем також було надано і докази про те, що списані 26 квітня 2023 року грошові кошти в розмірі 237 грн. 22 коп. були повернуті ОСОБА_1 28 квітня 2023 року (а.с.95, 96). Зі скаргою на дії приватного виконавця ОСОБА_1 звернувся 17 травня 2023 року, про повернення йому стягнутих грошових коштів суд не повідомляв.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначив, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

В даному випадку скаржник матеріали справи свідчать про те, що права скаржника ОСОБА_1 приватним виконавцем порушені не були і станом на момент подання скарги грошові кошти, які були списані внаслідок невчасного опрацювання платіжної інстанції банком, були повернуті.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді