справа № 323/151/21
провадження № 2/336/2151/2023
04 вересня 2023 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, -
21 січня 2022 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява голови правління ПрАТ «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.
На виконання умов кредитного договору на банківський рахунок відповідача перераховані грошові кошти.
Між ПрАТ «Українська страхова компанія» та Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 04-01 від 15.04.2014.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував.
Позивачем на підставі заяви № 1933 від 22.11.2021 та доданих до неї документів, складено страховий акт № 1152кр від 23.11.2021 та, відповідно, 23.11.2021 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 10 000,72 грн.
Таким чином, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами Договору добровільного страхування кредитів № 04-01 від 15.04.2014 обов`язки, до ПрАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 10 000,72 грн.
У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідачак на користь ПрАТ «Українська страхова компанія» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 000,72 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн.
Згідно з Розпорядженням ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 «Про визначення територіальної підсудності справ», справи підсудні Амвросіївському районному суду Донецької області визначена територіальна підсудність справ за Оріхівським районним судом Запорізької області.
23.12.2021 ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цій справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті з повідомленням (викликом) учасників справи, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.
Рішення у справі не прийнято.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10.05.2022 року № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Оріхівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності їх справ за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

10.05.2023 з Оріхівського районного суду Запорізької області до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя передано вказану цивільну справу.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Боєву Є.С.

10.05.2023 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя прийнято до розгляду цивільну справу, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.

За даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Донецькій області та згідно ІПС «Реєстрація місця проживання» ВІС ЄIAC УМП ДМС відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні (а.с. 33).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2023 зобов`язано Міністерство соціальної політики України () надати суду інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, інформацію щодо відповідача, а саме:

- дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

- дані про фактичне місце проживання особи на дату звернення;

- адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону;

- відомості (за наявності) про смерть внутрішньо переміщеної особи або визнання її безвісно відсутньою.

За відповіддю Міністерства соціальної політики України, інформація щодо відповідача в Єдиній інформаційній баз даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судові засідання 18.07.2023 та 04.09.2023 не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно зі ст. 128 ЦПК України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За вказаного суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» (далі КС «Українська кредитна спілка») та відповідачем укладено кредитний договір № 12674с від 09.04.2014, відповідно до умов якого на підставі рішення Кредитного комітету № 1046 від 08.04.2014 КС «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі на умовах, встановлених кредитним договором, з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 4000 грн. строком на 12 місяців з 08.04.2013 по 09.04.2015 включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8 % річних (а.с. 13).

Відповідно до п. 3.1. вказаного кредитного договору видача кредиту проводиться в національній валюті України (гривня) в безготівковій формі з поточного рахунку кредитодавця. За дорученням позичальника суму кредиту, зазначену в п. 1.1, кредитодавець перераховує на рахунок відкритий в ДОУ АТ «Ощадбанк» ТВБВ № 10004/0103 (м. Амвросіївка) на користь позичальника ОСОБА_1 МФО НОМЕР_1 , , № НОМЕР_2 .

Згідно з платіжним дорученням № 31161 від 09.04.2014 КС «Українська кредитна спілка» перерахувала грошові кошти для видачі готівки по кредитному договору № 12674с від 09.04.2014 на банківський рахунок відповідача 4000 грн. (а.с. 21).

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору та Додаток № 1 до нього Сторонами Кредитного договору був узгоджений графік погашення кредиту та процентів за користування ним, згідно якого відповідач зобов`язався, починаючи з 09.05.2014 сплачувати щомісячні платежі у розмірі 429 грн. кожний (333 грн. тіло кредиту, 96 грн. відсотки), а також останній щомісячний платіж 09.04.2015 в розмірі 433 грн. (337,00 грн. тіло кредиту, 96 грн. відсотки) (а.с.14).

Загальна сума, яку відповідач зобов`язався сплатити за кредитним договором, становила 5152 грн., з яких 4000 грн. основна сума кредиту (тіло кредиту) та 1152 відсотки за користування ним.

Між ПрАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 04-01 від 15.04.2014 (а.с. 19-21).

Відповідно до п.1.2 вказаного договору добровільного страхування кредитів, предметом вказаного договору є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів.

Згідно із п.1.3 договору добровільного страхування кредитів ПАТ «Українська страхова компанія» здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками - пенсіонерами (у т.ч. працюючими) та КС «Українська кредитна спілка», згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між Стахувальником та Страховиком (додаток № 1 до договору страхування).

Відповідно до витягу з додатку до договору добровільного страхування кредитів, кредитний договір, що укладений між КС «Українська кредитна спілка» та відповідачем, віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем (а.с. 21).

Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів, встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу.

Відповідно до виписки з рахунку позичальника ОСОБА_1 від 23.11.2021 вих. № 2193, відповідачу 09.04.2014 надано кредитні кошти в сумі 4000 грн., відповідач з 14.05.2014 по 26.08.2014 за кредитним договором сплачував, після чого припинив внесення щомісячних платежів (а.с. 24).

Згідно із вказаної виписки всього за вказаний період відповідач сплатив 1716 грн. (429х4), несплаченими залишились платежі, на загальну суму 5152 (загальна сума платежів за договором, у т.ч. відсотки) - 1716 = 3436 грн.

З наведеного також випливає, що у зв`язку з несплатою відповідачем щомісячних платежів протягом трьох місяців поспіль настав страховий випадок, передбачений Договором страхування.

Відповідно до п.5.1 Договору добровільного страхування кредитів, КС «Українська кредитна спілка» повинна повідомити про настання страхового випадку та направити страховику заяву про виплату страхового відшкодування не пізніше 30 числа поточного календарного кварталу відповідного року в якому настав страховий випадок з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим договором.

Згідно із п. 4.4.5 Договору страхування кредитів позивач зобов`язаний протягом 4 робочих днів після отримання від страхувальник заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків, прийняти рішення про виплату (або про відмову виплати) страхового відшкодування та скласти страховий акт про виплату (або про відмову виплати) страхового відшкодування по Кредитному договору.

Відповідно до п. 4.4.6 Договору страхування кредитів протягом 5 робочих днів після отримання від страхувальника заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків позивач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування.

Керуючись вимогами п. 5.1 Договору добровільного страхування кредитів, КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву за вих. № 1933 від 22.11.2021 про виплату страхового відшкодування, зокрема, за кредитним договором № 012674с від 09.04.2014 сумі 10 000,72 грн., внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором (а.с. 23).

Позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія», на виконання п. 4.4.5. та 4.4.6 Договору добровільного страхування кредитів, на підставі вищезазначеної заяви та доданих до неї документів, складено страховий акт № 1152 від 23.11.2021 та того ж дня здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 10 000,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2193 з відміткою банку про проведення платежу (а.с. 25-26).

Відповідно до п.5.7 договору добровільного страхування кредитів, до ПрАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору.

Згідно із п. 5.8 договору добровільного страхування кредитів, після отримання страхового відшкодування, КС «Українська кредитна спілка» за вимогою ПрАТ «Українська страхова компанія» надає йому документи для можливості реалізації права вимоги, яке останній має до позичальника згідно з умовами кредитного договору, та подальшого провадження судових дій, зокрема довідку про сплачене ПрАТ «Українська страхова компанія» страхове відшкодування.

На виконання вимог вказаного вище п. 5.8 договору добровільного страхування кредитів КС «Українс кредитна спілка» надала позивачеві довідку про виплату вказаного страхового відшкодування (а.с. 27).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ч.1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Аналогічну норму права містить також ст. 4 Закону України від 17.03.1996 №85/96-ВР «Про страхування».

Відповідно до п.16 ч.4 ст. 6 вищевказаного Закону страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) є одним з видів добровільного страхування.

Згідно ст. 993 ч. 1 ЦК України, ст. 27 Закону №85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 43).

Таким чином, суд приходить до висновку, що до позивача в порядку суброгації перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором, яке належало КС «Українська кредитна спілка», що одержала страхове відшкодування.

Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконало обов`язки покладені Законом України «Про страхування» та умовами Договору добровільного страхування кредитів № 6 від 01 квітня 2013 року, то до позивача перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Кредитним договором № 12674с від 09.04.2014 та Додактом № 1 до нього встановлено обов`язок відповідача повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 09 числа кожного місяця впродовж 12 місяців. Строк останнього платежу встановлено 09.04.2015.

Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана позиція також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), тобто дана судова практика є сталою.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 109-114, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

Вказані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зміст п.3.6 кредитного договору, який встановлює, що прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником грошовими коштами, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, судом встановлено, що на момент закінчення строку дії кредитного договору сума заборгованості відповідача за наданим кредитом становила в загальному розмірі 3436 грн., яка складається із залишку заборгованості за наданим кредитом та залишку заборгованості за процентами за кредитом, нарахованими до закінчення строку дії кредитного договору, тобто до 09.04.2015.

Враховуючи, що ПрАТ"Українська страхова компанія" з врахуванням вищезазначеного набуло право вимоги лише на ту суму заборгованості, на яку мав право кредитор КС "Українська кредитна спілка", тобто на суму заборгованості в розмірі 3436 грн. суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Той факт, що позивач сплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі більшому, ніж передбачено Договором страхування, не може бути підставою для стягнення з відповідача суми, право на стягнення якої у кредитора вже припинилось і не могло перейти до позивача в порядку суброгації, оскільки в такому випадку на відповідача був би покладений надмірний тягар сплати платежів за Кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 264, 265, 279, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного Акціонерного Товариства «Українська Страхова Компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного Акціонерного Товариства «Українська Страхова Компанія» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3436 (три тисячі чотириста тридцять шість) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного Акціонерного Товариства «Українська Страхова Компанія» витрати по оплаті судового збору в розмірі 852,41 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 265 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія" , юридична адреса: м. Донецьк, вул. Артема, 116/19, фактичне місце знаходження: Донецька обл., м. Святогірськ, вул. Незалежності, 35 кв. 7, ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.С. Боєв

04.09.23