КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8563/2023
Справа № 570/3299/18-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Бусик О.Л. в м. Київ 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про відшкодування моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь 50000 грн. завданої моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивував тим, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 214132, виданого Рівненським районним відділом земельних ресурсів 04 грудня 2007 року, йому належить земельна ділянка пл. 1,6724 га. на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання.

В даний час його земельна ділянка самовільно зайнята відповідачем, приведена в стан, непридатний до використання за цільовим призначенням, погіршено якість ґрунтового покриву та на земельній ділянці відповідачем збудовано газопровід, також на вказаній ділянці було незаконно без його відома збудовано об`єкти нерухомого майна, як наземні так і підземні.

З метою приведення земельної ділянки до належного стану, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування завданих збитків він неодноразово звертався до відповідача, проте будь-якої відповіді не отримав. Він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, і згідно наданого розрахунку, розмір шкоди, заподіяної йому, становить 18225,85 грн. та 2588,65 грн.

Крім того, діями відповідача йому заподіяна моральна шкода. В зв`язку з незаконними діями відповідача, постійними стресовими ситуаціями, самовільним зайняттям земельної ділянки та зняттям верхнього шару ґрунту, приниження честі та гідності позивача, у нього загострилися хронічні захворювання, він переживає сильний стрес, внаслідок чого змушений звертатися за медичною допомогою та лікуватися, у нього погіршився сон та самопочуття. Відповідач своїми протиправними діями позбавив його можливості обробляти свою земельну ділянку, здати її в оренду, позбавив його засобів для існування. Це призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і необхідності прикладати додаткових зусиль для організації життя, оскільки попередні роки він постійно користувався земельною ділянкою та отримував з неї сільськогосподарську продукцію.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року позов частково задоволено, стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судовий збір 704,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд неповно, однобічно та необ`єктивно дослідив докази по справі, не зазначив, чому одні докази взяв до уваги, а інші ні, чому взяв до уваги неналежні докази.

Так, постановою Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» про відшкодування збитків власнику земельної ділянки та стягнуто з відповідача на його користь шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення в розмірі 2588,65 грн., вирішено питання судових витрат. Даним рішенням встановлено, що земельна ділянка, належна позивачеві, межує із землями Рівненського управління магістральних газопроводів ДП «Львівтрансгаз», і відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20 лютого 2017 року № 5, на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 , побудовано технічні газові споруди та встановлено паркан із залізобетонних опор та металевої сітки невідомими особами Рівненського управління магістральних газопроводів ДП «Львівтрансгаз», що призвело до самовільного зайняття земельної ділянки невідомими особами.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року в адміністративній справі № 826/14317/18 відмовлено в задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» до ГУ Держгеокадастру в Рівненській області, третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства (складання акту перевірки від 20 лютого 2017 року № 5) та скасування розрахунків розміру шкоди. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року вказане рішення скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування розрахунків розміру шкоди, а провадження в цій частині закрито. Таким чином, встановлено факт самовільного зайняття АТ «Укртрансгаз» земельної ділянки позивача.

Звертаючись з даним позовом, він зазначив, що відповідач своїми протиправними діями позбавив його можливості обробляти належну йому земельну ділянку чи здати її в оренду, позбавив ОСОБА_1 засобів до існування, він зазнав моральних страждань, приниження честі та гідності, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимушений приймати додаткові зусилля для налагодження свого життя.

Не погоджувався з висновком суду, що виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди становить 3000 грн. Вважав такий висновок необґрунтованим, оскільки суд, встановивши порушення та факт завдання моральної шкоди, не аргументував, чому її розмір підлягає лише до часткового задоволення. Судом не враховано, що у зв`язку з незаконними діями відповідача, постійними стресовими ситуаціями, самовільним зайняттям земельної ділянки, зняттям верхнього шару ґрунту, приниження честі та гідності позивача, у нього загострилися хронічні захворювання, він переживає сильний стрес, внаслідок чого змушений звертатися за медичною допомогою та лікуватися, у нього погіршився сон та самопочуття, що підтверджується його зверненнями до суду з позовними заявами, прийнятими рішеннями та іншими доказами по справі.

Незаконними діями відповідача, постійним триваючим порушенням його прав йому завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 50000 грн., які підлягають повному стягненню з відповідача.

Відповідач АТ «Укртрансгаз», також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року в частині задоволення вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, покласти на позивача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що призвело до порушення судом в цій частині оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що позивач звернувся до суду з заявою про долучення до матеріалів справи доказів, які нібито підтверджують факт завдання йому моральних страждань, при цьому не обґрунтував неможливість їх подання разом з позовною заявою. Водночас, долучені ним докази жодним чином не стосуються предмету та обставин даної справи, враховуючи відсутність причинно-наслідкового зв`язку, оскільки захворювання ОСОБА_1 набуті ним внаслідок його поважного віку. Суд першої інстанції у рішенні без зазначення будь-яких обов`язкових умов щодо вирішення питання застосування відшкодування моральної шкоди та без зазначення жодного факту понесення позивачем моральних збитків прийшов до хибного висновку.

Наводив зміст ст. 23 ЦК України, п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 3.2 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», викладених в Листі Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13 травня 2004 року, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про «Аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків» від 01 вересня 2011 року.

Вважав, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що внаслідок дій відповідача він був позбавлений засобів для існування, що нібито призвело до моральних страждань, приниження честі та гідності, втрати нормальних життєвих зв`язків, а тому позивач був вимушений вживати додаткових зусиль для налагодження свого життя, жодних доказів понесення моральних страждань, їх обґрунтування, позивачем не надано. Ненадання позивачем доказів свідчить про відсутність у нього таких душевних страждань та моральної шкоди. Матеріали справи жодних документальних доказів на підтвердження даних обставин не містять, таким чином, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову є необґрунтованими.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідачем АТ «Укртрансгаз» подано відзив, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові - без змін.

Посилався на те, що при здійсненні правосуддя суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в частині позовних вимог, вірно визначив і правильно застосував норми матеріального права. Вважав безпідставними та необґрунтованими твердження позивача про завдання йому моральної шкоди, вказуючи, що надані позивачем докази не стосуються предмету спору, не підтверджують завдання позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між порушеним правом та моральною шкодою.

Просив поновити йому строк для відзиву на апеляційну скаргу, оскільки копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги ним отримано 26 червня

2023 року, тобто в строк, до якого апеляційним судом запропоновано подати відзив.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та продовжує відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу і приймає цей відзив.

На апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» позивачем ОСОБА_1 направлено відзив з пропуском строку, встановленого судом, клопотань про продовження вказаного строку не заявлено і доказів направлення копії відзиву на адресу відповідача до відзиву не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду встановлено факт самовільного зайняття АТ «Укртрансгаз» земельної ділянки позивача, і останній був позбавлений права як власник користуватись нею на власний розсуд, при визначенні розміру моральної шкоди в розмірі 3000 грн. суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 214132, виданого Рівненським районним відділом земельних ресурсів 04 грудня 2007 року, є власником земельної ділянки пл. 1,6724 га. на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання (а. с. 4 т. 1).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 28 лютого 2017 року повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963, порушникам буде нарахована шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки і нецільового її використання. Щодо шкоди, заподіяної внаслідок зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, у відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про землеустрій», заявнику необхідно звернутись до фізичної особи-підприємця, який володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, відповідальним за якість роботи із землеустрою, для встановлення точної площі, на якій вчинено правопорушення (а. с. 5 т. 1).

На а. с. 6 - 7 т. 1 знаходиться копія акту обстеження земельної ділянки від 20 лютого 2017 року, складеного Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, згідно якого невстановлені особи Рівненського управління магістральних газопроводів ДП «Львівтрансгаз» самовільно, без згоди власника земельної ділянки ОСОБА_1 , побудували технічні газові споруди, які огородили парканами із металевої сітки при допомозі залізобетонних опор, чим вивели земельні ділянки загальною площею 1,4580 га. із нецільового обороту, що призвело до нецільового їх використання і заподіяло шкоду земельним ресурсам.

На а. с. 8 т. 1 знаходиться копія акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області 20 лютого 2017 року № 5, в результаті перевірки встановлено, що відповідно державного акту серії ЯЕ № 214132 від 04 грудня 2007 року ОСОБА_1 належать земельні ділянки загальною площею 1,4580 га., на яких невстановленими особами Рівненського управління магістральних газопроводів ДП «Львівтрансгаз» самовільно, без відома власника земельних ділянок ОСОБА_1 , побудували технічні газові споруди, які за допомогою залізобетонних опор огородили парканом із металевої сітки, чим вивели земельні ділянки загальною площею 1,4580 га. із нецільового обороту, що призвело до нецільового їх використання і заподіяло шкоди земельним ресурсам, чим допустили правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53, 53-1 КУпАП.

Згідно положення про філію «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» АТ «Укртрансгаз», затвердженого рішенням акціонерів № 188 АТ «Укртрансгаз» від 05 червня 2018 року, філія є відокремленим підрозділом АТ «Укртрансгаз», провадить свою діяльність від імені товариства. Метою діяльності філії є надання послуг з транспортування споживачам України природного газу, здійснення транзиту природного газу через територію України, зберігання газу в підземних сховищах газу, забезпечення надійного функціонування та розвитку газотранспортної системи, реалізації продукції, що виробляється філією (а. с. 26 т. 1).

Листом Рівненського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів від 09 грудня 2003 року № 1019, направленим на адресу ОСОБА_2 , гарантовано компенсацію завданих збитків згідно діючого законодавства на площах земельних ділянок, задіяних під будівництво газопроводу до Рівненського промвузла (а. с. 152 т. 1).

На а. с. 156 т. 1 наявна копія розрахунку розміру шкоди, заподіяної ОСОБА_1 невідомими особами внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території Городоцької сільської ради Рівненського району, згідно якого розмір шкоди становить 2588,65 грн. Розрахунок проведено згідно Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963.

На а. с. 157 т. 1 наявна копія розрахунку розміру шкоди, заподіяної ОСОБА_1 невідомими особами внаслідок використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Городоцької сільської ради Рівненського району, не за цільовим призначенням, згідно якого розмір шкоди становить 18225,85 грн. Розрахунок проведено згідно Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963.

На а. с. 158 т. 1 знаходиться копія листа територіального управління Держгірпромнагляду по Рівненській області від 16 лютого 2009 року, згідно якого підприємства магістрального трубопровідного транспорту після закінчення планових або аварійних ремонтно-відновних робіт зобов`язані відшкодувати землекористувачам збитки, заподіяні внаслідок виконання зазначених робіт, та привести земельні ділянки, на яких вони проводилися, у стан, придатний для подальшого використання за призначенням. Порядок визначення розміру збитків та їх відшкодування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В серпні 2021 року ОСОБА_1 подано до суду копію медичної документації (а. с. 3 - 12 т. 2), згідно якої, він перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Рівненська ЦРЛ» Рівненської районної ради 21 лютого 2020 року (діагноз: ГРВІ середнього ступеня тяжкості, інтоксикаційний синдром), виписаний з інфекційно-боксованого відділення 04 березня 2020 року, рекомендовано оберігатись переохолоджень, вітамінотерапія, «д» спостереження в сімейного лікаря, невролога, пульмонолога; перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Рівненська ЦРЛ» Рівненської районної ради з 08 квітня по 17 квітня 2019 року, виписаний зі стаціонару з незначним покращенням стану здоров`я; знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Рівненської ЦРЛ з 26 квітня по 07 травня 2018 року (діагноз: наслідки перенесеного ішемічного ГПМК в лівій ЗМА), виписаний зі стаціонару без суттєвих змін; знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Рівненської ЦРЛ з 07 серпня по 16 серпня 2017 року (діагноз: рефлекторна пірамідна недостатність правих кінцівок, церебрастенічний синдром з мнестичним зниженням), виписаний зі стаціонару без суттєвих змін; перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні АіТ та хірургічному відділенні Рівненської ЦРЛ з 19 червня 2017 року (дата виписки не зазначена, діагноз: пептична виразка шлунку, шлункова кровотеча), рекомендовано дотримуватися режиму харчування, Д нагляд сімейного лікаря; надано копії епікризів, згідно яких ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненській обласній клінічній лікарні з 17 серпня по 01 вересня 2015 року (діагноз: поширений фіброторакс та пневмофіброз зліва після лівобічної тарактомії ушивання пошкодженої н/долі лівої легені), з 29 грудня 2014 року по 21 січня 2015 року (діагноз перелом ребра, струс головного мозку, остеохондроз попереково-крижового відділу хребта в стадії нестійкої ремісії, дисметаболічна кардіоміопатія) у відділенні торакальної хірургії.

Згідно медичного заключення Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 06 березня по 12 березня 2013 року, з 16 квітня по 26 квітня 2013 року, з 19 липня по 22 липня 2013 року, поставлено діагноз катаракта правого ока, зріла вікова катаракта лівого ока (а. с. 10 - 12 т. 2).

На а. с. 142 - 144 т. 2 знаходиться копія постанови Рівненського апеляційного суду в справі № 570/2121/17 від 01 грудня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Філії управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», (відповідача замінено на Акціонерне товариство «Укртрансгаз»), ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про відшкодування збитків власникам землі, якою позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 18225,85 грн. шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, 2588,65 грн. шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення, судові витрати у вигляді понесеного судового збору в сумі 1057 грн.

Даною постановою встановлено, що відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20 лютого 2017 року № 5, на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Городоцької сільської ради Рівненського району та на праві власності належить гр. ОСОБА_1 , побудовано технічні газові споруди та встановлено паркан із залізобетонних опор та металевої сітки невідомими особами Рівненського управління магістральних газопроводів ДП «Львівтрансгаз», що призвело до самовільного зайняття земельної ділянки невідомими особами та є порушенням ст. 125, 126 ЗК України. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у адміністративній справі № 826/14317/18 відмовлено у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства (складання акту перевірки від 20 лютого 2017 року №5) та скасування розрахунків розміру шкоди. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року вищевказане рішення скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування розрахунків розміру шкоди, а провадження у цій частині - закрито. Таким чином, встановлено факт самовільного зайняття АТ «Укртрансгаз» земельної ділянки позивача.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

В постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року в справі № 638/13288/14 (провадження № 61-13218св21) викладено правовий висновок, згідно якого грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (пункт 92), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 167) звертала увагу на те, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Означений спосіб захисту застосовний і тоді, якщо можливість отримання відповідного відшкодування за конкретне порушення права прямо не передбачене законом, іншим актом цивільного законодавства, договором або іншим правочином. Для задоволення відповідної вимоги суд застосовує приписи пункту 9 частини другої статті 16 та статті 23 ЦК України.

Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15 липня 2021 року в справі № 520/4080/16 (провадження № 61-7662св20), від 02 березня 2021 року в справі № 911/2371/19, 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17, постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 908/2202/18, від 02 березня 2020 року в справі № 910/434/19, від 09 квітня 2020 року в справі № 908/690/19.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Тобто суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішеннями судів, що набрали законної сили, а саме постановою Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року в справі № 570/2121/17, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року в справі № 826/14317/18 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року в цій же справі встановлено факт самовільного зайняття АТ «Укртрансгаз» земельної ділянки позивача, і вказані обставини повторному доказуванню не підлягали.

На ці обставини правомірно вказано судом першої інстанції у рішенні, що переглядається.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з положень статті 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та перевірив підстави відповідальності, встановлені ст. 1167 ЦК України, щодо наявності складу делікту. Визначаючи глибину душевних страждань позивача як підставу для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до ст. 23 ЦК України обґрунтовано врахував позбавлення позивача як власника земельної ділянки права користуватися нею на власний розсуд внаслідок самовільного зайняття відповідачем належної позивачу земельної ділянки, і враховуючи неправомірні дії відповідача, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, в 3000 грн.

Аргументи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, ненадання позивачем жодного документального доказу, який би підтверджував заподіяння моральної шкоди позивачу, та невстановлення фактів такої шкоди, необхідності докладення додаткових зусиль для організації свого життя, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, з огляду на факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, що встановлено рішеннями судів.

ОСОБА_1 у позові чітко визначено, що моральну шкоду йому заподіяно, серед іншого, неможливістю користуватися належною йому земельною ділянкою за цільовим призначенням внаслідок зайняття її відповідачем, і ці обставини знайшли своє підтвердження під час вирішення спору судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду, який визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру страждань позивача, на засадах розумності та справедливості.

При цьому судом першої інстанції було надано правильної правової оцінки медичній документації, наданій ОСОБА_1 на підтвердження обставин заподіяння йому моральної шкоди, та зроблено вірний висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що наданими медичними документами не підтверджено, що причиною хвороб позивача є саме неправомірна поведінка відповідача, яка виразилась у порушенні прав позивача на володіння та користування належною йому земельною ділянкою; що вікове захворювання очей позивача не відноситься до предмету спору, крім того, таке захворювання виникло в 2013 році, в той час як позивач звернувся до суду в 2018 році. Судом звернуто увагу, що звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди в липні 2018 року, позивач пов`язував факт завдання йому моральної шкоди, заподіяної внаслідок використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, в той час як медичні документи надані за періоди з 2013 по 2020 роки.

Апеляційний суд погоджується з такою мотивованою оцінкою і відхиляє як неспроможні доводи позивача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції розглянуто позов неповно, однобічно та необ`єктивно, не враховано, що у зв`язку з незаконними діями відповідача у нього загострилися хронічні захворювання, і при дослідженні доказів судом не зазначено, чому одні докази було прийнято до уваги, а інші відхилено, і взято до уваги неналежні докази. При цьому які саме неналежні докази, на думку позивача, було прийнято до уваги судом, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено.

Апеляційний суд не вбачає підстав для збільшення присудженого судом розміру моральної шкоди та відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним заявлено вимоги про стягнення 50000 грн. моральної шкоди, а судом першої інстанції стягнуто тільки 3000 грн., оскільки вони зводяться до незгоди з правильним рішенням суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що саме лише заявлення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в певному розмірі не становить передбачену законом підставу для їх задоволення саме в такому розмірі, і що судом при визначенні розміру моральної шкоди має враховуватися характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, враховуючи, що при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції не було прийнято як докази медичну документацію ОСОБА_1 , і при ухваленні рішення такі докази судом не враховувалися, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз», що долучені позивачем докази жодним чином не стосуються предмету та обставин справи, враховуючи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між захворюваннями позивача, набутими ним внаслідок його поважного віку, та діями відповідача, а також що позивач не обґрунтував неможливості подання цих доказів разом із позовною заявою і долучив їх разом з окремо поданою заявою в порушення ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України.

Апеляційний суд не приймає посилання відповідача в апеляційній скарзі на Методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди», викладені в листі Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13 травня 2004 року, на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків» від 01 вересня 2011 року, оскільки листи міністерств і органів судової влади не віднесені до законодавства, відповідно до якого суд вирішує справи, положеннями ст. 10 ЦПК України, а мають довідковий характер.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційних скарг про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 367, 375, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.