Головуючий у І інстанції Тандир О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 14 травня 2016 року виконавчим комітетом Королівської сільської ради Макарівського району Київської області, про що вчинено актовий запис за №3. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у позові посилалась на те, що вона та відповідач мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв`язку із чим шлюбні стосунки між ними фактично припинені і шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим і строк на примирення позитивного результату не дасть.

У зв`язку із викладеним позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, залишити сина ОСОБА_3 після розірвання шлюбу на її вихованні, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 травня 2016 року Виконавчим комітетом Королівської сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис №3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття змінити в частині розміру аліментів, а саме з 1/3 частини на частину. В іншій частині відповідач просив рішення суду залишити без змін.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що відповідно до ч.5 ст. 184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тому, апелянт вважає, що оскільки на утриманні позивача перебуває одна спільна дитина - син ОСОБА_3 , розмір аліментів має становити частину від всіх видів заробітку (доходу), а не 1/3 частину, як визначено в оскаржуваному судовому рішенні.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе проводити розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржується відповідачем лише в частині розміру стягнутих з нього на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Королівської сільської ради Макарівського району Київської області зроблено актовий запис №3 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « ОСОБА_2 » (а.с.5).

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05 жовтня 2016 року, виданого Виконавчим комітетом Королівської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с.10).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №10-42, виданою 08 лютого 2023 року Макарівською селищною радою (а.с.20) та Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 08 лютого 2023 року (а.с.21).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

При вирішенні даного спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати.

При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Суд першої інстанції з дотриманням вищенаведених норм, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх сукупністю наявних у справі доказів, врахувавши стан здоров`я, матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я дитини, майновий та сімейний стан обох батьків, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

На думку колегії суддів, стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку платника аліментів буде достатнім для матеріального забезпечення дитини і відповідатиме принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її гармонійного розвитку та не становитиме надмірного тягаря для відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходів відповідача, суд першої інстанції не застосував положення ч. 5 ст. 184 СК України, є безпідставними та ґрунтуються на власному розумінні апелянтом положень закону. При цьому, доводи скарги про необхідність визначення аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача на утримання спільної дитини сторін, не заслуговують на увагу апеляційного суду оскільки при вирішенні питання про визначення розміру аліментів судом першої інстанції були дотримані вимоги сімейного законодавства та визначений судом розмір аліментів - 1/3 частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача відповідає принципу першочергового та якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості в подальшому звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнутих з нього на користь позивача аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року в частиністягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, ухвалене судом з дотриманням вимог закону, підстави для його скасування у цій частині згідно ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: