Справа № 450/560/23 Провадження № 2/450/767/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про (предмет позову):

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 додаткові витрати на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 одноразово в сумі 30861,50 грн.

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): сторони перебували у шлюбі, від якого у них народилося троє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/5098/21 від 11.02.2022 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2100,00 (дві тисячі сто гривень 00 копійок) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 618,00 (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень 00 копійок) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.11.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження № 69894025. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1905/22 від 31.08.2022 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , в розмірі 2100, 00 грн. щомісяця з подальшою індексацією суми відповідно до закону, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивача в розмірі 2100,00 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

Позивач придбавала для дитини речі, оплачував в їх інтересах послуги, необхідні для розвитку дитини та викликані необхідністю формування їх особистостей та потреб (купівля ліків, одягу, дитячого харчування, пелюшки, комкнвльні послуги, коляска). Тому позивач просить стягнути з відповідача половину цих коштів як додаткових витрат на дитину. Відтак, підтверджена документально загальна сума додаткових витрат, які поніс позивач, складає 61723,00 грн, половину з яких в сумі 30861,50 грн. просить стягнути з відповідача, а також просить вирішити питання розподілу судових витрат. З цих підстав просить позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні позивач заявлені стороною позивача позовні вимоги підтримала, просив їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

Позиція відповідача: Згідно відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів щодо необхідності додаткових витрат на лікування то розвиток дитини. В позовній заяві позивач взагалі нічим не грунтовує розмір додаткових витрат на утримання дитини та яким чином був йснений розрахунок позовних вимог в розмірі 30 861,50 грн., покликаючись тільки на дані до позовної заяви квитанції та чеки про оплату.

Слід відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення витрат на поглиблення знань з англійської мови та танцювальний гурток, оскільки за обставинами справи і за вимогами статті 185 СК України, якою передбачено, що додаткові витрати на дитину викликані особливішії обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), понесення Позивачем вказаних вище витрат не можна віднести до додаткових витрат на дитину, оскільки участь дитини у гуртку з поглибленого вивчення іноземної мови та у гуртку з танців пов`язане з її повсякденним розвитком, а не із наявністю особливих обставин.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

05.04.2023 року ухвала суду про відкриття провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.11.2016 року у справі № 450/2158/16-ц, розірваний.

Сторони у справі є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 25.10.2011 року); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 29.03.2017 року); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 21.06.2022 року).

На підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області ві 11.02.2022 року по справі № 450/5098/21, вирішено стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2100,00 (дві тисячі сто гривень 00 копійок) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 618,00 (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень 00 копійок) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.11.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1905/22 від 31.08.2022 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , в розмірі 2100, 00 грн. щомісяця з подальшою індексацією суми відповідно до закону, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивача в розмірі 2100,00 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

Положеннями статей 141,180 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо виховання дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати своїх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489 цс 17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України, участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Заявлені позивачем витрати на придбання пелюшок, дитячого харчування, коляски, одягу, взуття та інших товарів першої необхідності, не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки стосуються саме розвитку дитини, її харчування та дитячих потреб, що охоплюються щоденними витратами на утримання та виховання дитини, які відповідач у вигляді аліментів сплачує позивачу.

В постанові Верховного Суду України по справі № 233/3518/17 від 01.04.2019 року, викладено правовий висновок, що щоденне харчування дитини не може вважатись особливою обставиною, яка потребує додаткових витрат з боку іншого з батьків у розумінні етапі 185 СК України, оскільки такі витрати повинні покриватись за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.

В даному випадку, витрати на харчування дитини покриваються за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача у відповідності до рішення Пустомитівського рвайонного суду Львівської області у справі № 450/5098/21.

Водночас, не підлягають до стягнення з відповідача і витрати на харчування породіллі 545,80 грн, оскільки дані витрати також покриваються аліментами відповідача, які стягуються на утримання матері дитини.

В позовній заяві позивач зазначає, що понесла значні витрати на придбання аксесуарів у розмірі 4772,00 грн., на підтвердження понесених витрат позивач надає чеки на покупку батереї від УПСА у розмірі 1500 грн., чек на ремонт ноутбука у розмірі 2500 грн.

Суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення витрат аксесуарів на утримання дитини не підлягають до задоволення, так як, в розумінні ст. 185 СК України вищезазначені витрати не є додатковими витратами оскільки стосуються саме розвитку дитини, її харчування та дитячих потреб, що охоплюються щоденними витратами на утримання та виховання дитини, які відповідач у вигляді аліментів сплачує позивачу.

Слід відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення витрат на поглиблення знань з англійської мови та танцювальний гурток, оскільки за обставинами справи і за вимогами статті 185 СК України, якою передбачено, що додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), понесення Позивачем вказаних вище витрат не можна віднести до додаткових витрат на дитину, оскільки участь дитини у гуртку з поглибленого вивчення іноземної мови та у гуртку з танців пов`язане з її повсякденним розвитком, а не із наявністю особливих обставин.

Отже, витрати на одяг та взуття дітей, оплату садочка та додаткових гуртків, не можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні статті 185 СК України.

Згідно природи додаткових витрат, що зумовлені особливими обставинами, такі можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Окрім цього, представником відповідача не було жодним чином спростовано витрат, які позивач понесла на стоматологічне лікування сина, та повний догляд після нього, придбання додаткових ліків.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі № 520/12681/17, суд зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, і свідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

При цьому, Відповідач не довів, що у нього відсутня можливість сплатити додаткові витрати на утримання сина, чи, шо є підстави для зменшення розміру його частки у них витратах, чи, що існують об`єктивні перешкоди у їх сплаті в розмірі, який позивач передбачали в позовній заяві від 09.02.2023 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тому сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.

Згідно з ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Отже, батьки несуть основну відповідальність за виховання та утримання гімни.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх важливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доказів протилежного відповідачем суду не представлено.

Вирішуючи спір, з врахуванням положень СК України суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, обов`язкової участі у додаткових витратах обох батьків, незалежно від того, з ким з них проживають діти. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачем, пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, і в розумінні ст. 185 СК України є додатковими.

З врахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених позивачем на утримання дітей, підлягає задоволенню, та з відповідача слід стягнути на користь позивача 19030,00 грн. додаткових витрат, що складає половину від понесених позивачем витрат.

Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вищенаведені витрати є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України та підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню 50% понесених позивачем додаткових витрат на дитину, що становить 12964,50 грн. (25929/2=12964,50).

Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити половину суми додаткових витрат на навчання дитини.

З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи та обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

На підтвердження понесених витрат, стороною відповідача надано договір від 05.05.2023 року про надання правової допомоги, укладений з адвокатом Гаврилюк О.Р. та ОСОБА_2 , копія квитанції № P24AD1342 від 05.05.2023 року.

На переконання суду така сума повністю відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом юридичних послуг та виконаних робіт в процесі її розгляду.

На підставі наведеного відповідно до ст. 180, 185 СК України, керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 додаткові витрати на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 одноразово в сумі 12 964,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 451,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 1680,00 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят гривень витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій їх частині,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 24.08.2023 року.

Учасники справи: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів