Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Усатової І.А., за участю секретаря - Омелько Г.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., третя особа: Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача - ТОВ «Росвен Інвест Україна» 30102 грн 50 коп. безпідставно набутих коштів.

Посилається в позові на те, що 13.12.2012 між ним та «ПАТ Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 003-03102-131212, за умовами якого йому було надано кредитну картку НОМЕР_1 з лімітом кредитної лінії 15000, зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарних дні, строк дії картки 04/15.

6 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. був виданий виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором у сумі 29602 грн 50 коп.

6 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 2238, виданого 16.08.2019 приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2020 у цивільній справі № 755/20732/19 виконавчий напис № 2238 визнано таким, що не підлягає виконанню.

У ході виконавчого провадження приватним виконавцем було стягнуто з нього на користь відповідача 30102 грн. та 3510,25 грн відповідно.

З урахуванням викладеного вище, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 12 листопада 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач позовну заяву з додатками отримав 04 березня 2021 року, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Треті особи пояснення щодо позовної заяви у встановлений судом строк не подали.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2020 у цивільній справі № 755/20732/19 виконавчий напис № 2238 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Згідно вищезазначеного рішення судом встановлено, що 13 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «Дельта-Банк» було підписано заяву № 003-03102-131212.

09 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта-банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір № 193/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «Дельта-Банк» відступив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.

09 лютого 2018 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір № 09/02/2018 про відступлення прав вимоги за кредитним договорами.

Боржник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання і 14 серпня 2019 року до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматова А.А. звернулося ТОВ «Росвен Інвест Україна» із заявою про вчинення виконавчого напису, яка зареєстрована у нотаріуса 15 серпня 2019 року за № 155/02-20.

До заяви стягувачом додані наступні документи: оригінал кредитного договору № 003-03102-131212 від 13 грудня 2012 року; належним чином засвідчений стягувачем розрахунок суми заборгованості; установчі документи стягувача; договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 09/02/18 від 09 лютого 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Росвен Інвест Україна»; витяг з реєстру боржників до Договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 09/02/18 від 09 лютого 2018 року.

На підставі цієї заяви та доданих до неї документів 16 серпня 2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматова А.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2238, про стягнення на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» з ОСОБА_1 не сплачену в строк заборгованість за кредитним договором № 003-03102-131212 від 13 грудня 2012 року у розмірі 29 602,50 грн. в тому числі: 14 952 грн 50 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14 650 грн 00 коп. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 500 гривень 00 копійок.

Строк, за який проведено стягнення за виконавчим з 09 лютого 2018 року по 14 серпня 2019 року.

Згідно ст.82ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сил, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач посилається на ту обставину, що у ході виконавчого провадження приватним виконавцем було стягнуто з нього на користь відповідача 30102 грн та 3510,25 грн відповідно.

Так вбачається, що згідно довідки № 527 від 04.11.2020 на користь ТОВ`Росвен Інвест Україна» утримано 30102, 50 грн та на користь ПВ ОСОБА_2 утримано 3510, 25 грн.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави це таке правовідношення, в силу якого одна сторона ( набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони ( потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», у якій міститься і ст. 1212 ЦК України, застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного занедійсним правочином; 2) витребування майнавласником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї,пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особіяк засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).

Виходячи з викладеного вище, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за яким у межах виконавчого провадження з позивача були стягнуті грошові кошти, частина яких у подальшому в розмірі 30102,50 грн були перераховані ТОВ`Росвен Інвест Україна», вимоги позивача про їх стягнення підлягають задоволенню.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленої у постановах в справі № 623/363/20 від 06 жовтня 2021 року та №206/2212/18 від 08 вересня 2021 року.

Щодо стягнення витрат у розмірі 3510, 25 грн, що згідно довідки утримані на користь ПВ ОСОБА_2 ,суд зазначає наступне..

Відповідно до ст.45 Закону України « Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною 2 статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що позивач просить стягнути суму у розмірі 3510,25грн, нібито, утриманих на користь ВП Павелків Т., однак жодним чином не зазначає та не надає доказів на підтвердження того хто ця особа та за що їй сплачені ці кошти.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають і змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Аналіз наданих доказів, а саме довідки, не дає суду можливості зробити висновок, що кошти у сумі 3510,25 грн стягнуті за оспорюваним виконавчим написом..

З урахуванням цього, підстави для задоволення вимоги позивача в частині стягнення цих витрат відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи викладене, часткового задоволення вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.15,16, 18, 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 30102 грн. 50 коп. грошових коштів, 840,80 грн. судового збору.

У решті позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», адреса: 03126, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.