Справа №303/8864/23
2/303/1367/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

при секретарі Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Мукачево заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

19.09.2023 року представник завника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом з позовною заявою представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Заяву мотивує тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майн, а відносно будинку АДРЕСА_1 , приватний нотаріус Ужгородського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21913110 від 09.06.2015 року 11:18:55 на підставі поданих документів для державної реєстрації, а саме: договір іпотеки, серії та номер: 3974, виданий 17.11.2005 року, видавник Пуга А.М., приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу, пункт 26, якого містить застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 1220, виданий 02.04.2015 року, видавник Біловар І.О., приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу.

Крім того, з інформаційної довідки № 346153460 від 12.09.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1 стало відомо, що 09 лютого 2023 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Ж.В. було проведено державну реєстрацію права власності на цей будинок на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: реєстрований № 74, виданий 09.02.2023 року, видавник: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу, за ОСОБА_4 .

Представник заявника посилається, що ОСОБА_1 без її волі була позбавлена права власності на будинок, свою згоду на відчуження спірного об`єкту нерухомості відповідачу ОСОБА_4 вона не надавала.

Таким чином, позивач позбавлена можливості правомірно володіти та користуватися нерухомим майном, оскільки вказане перебуває у власності відповідача.

Також позивач вважає проведену державну реєстрацію речового права на нерухоме майно протиправною та такою, що порушує її права, тому оскаржує в судовому порядку вказане рішення приватного нотаріуса Кішкін Дениса Володимировича з підстав порушення нотаріусом Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України "Про іпотеку".

Відтак вважає, що станом на сьогоднішній існує загроза, що з метою уникнення правових наслідків задоволення позову, ОСОБА_4 спробує відчужити придбане спірне майно, що може утруднити виконання в подальшому рішення суду, зробить обраний спосіб захисту прав позивача неефективним та призведе до необхідності звертатися до суду з черговим позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

У зв`язку з цим, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Вивчивши подану заяву, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктами 3, 4, 7 частини першої статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову, або обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Частиною першою статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст.150 ЦПК України видами забезпечення позову, зокрема може бути накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи та автоматизованої системи документообігу Мукачівського міськрайонного суду, з позовом про захист права власності відносно нерухомого майно, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , заявник вже зверталася до суду.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.02.2022 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2018 року у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договір відступлення права вимоги укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 02 квітня 2015 року та витребування в користь ОСОБА_1 майна скасовано та в цій частині заявленого зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено. Постанова набула законної сили 21.02.2022 року.

Відтак, посилання представника заявника у заяві про забезпечення позову, що ОСОБА_1 без її волі була позбавлена права власності на будинок, свою згоду на відчуження спірного об`єкту нерухомості відповідачу ОСОБА_4 не надавала є безпідставними, оскільки на час укладення договору купівлі продажу, а саме - 09.02.2023 року, ОСОБА_1 не являлася власником спірного майна. Крім того будь- яких порушень щодо її права власності судом встановлено не було, що підтверджується постановою Закарпатського апеляційного суд від 21.02.2022 року.

Таким чином, суд вважає, що представником заявника не доведена відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Також, заявником не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.

Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів представника заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, передчасною, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вищевикладеного, враховуючи підстави та предмет позову, а також не доведення завником, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість невиконання чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження його доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Слід зазначити, що у своїй заяві заявник взагалі не посилається на обставини, що свідчать про можливість відповідача здійснити відчуження, переоформлення належного їй нерухомого майна на інших осіб з метою невиконання судового рішення.

Будь-яких доказів в обгрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову, заявником не наведено та не надано.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див.рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»)

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-150, 152, 153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 21.09.2023 року.

Головуюча О.В.Гутій