Провадження №2/932/2397/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Овчинніковової О.С.,

за участю секретаря Фетіскіної К.Р.,

вивчивши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 21.09.2023 року з Печерського районного суду м.Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 в розмірі 150 000,00 доларів США та 3 % річних в сумі 6682,19 доларів США. Позов надійшов разом з заявою про забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на власність відповідача ОСОБА_3 : житловий будинок площею 1118,75 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101; земельну ділянку площею 0,1243 га, кадастровий номер :09:000:0158, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 251; земельну ділянку площею 1,3947 га, кадастровий номер :08:000:0061, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 251; квартиру загальною площею 111,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; частину квартири площею 202,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; земельну ділянку 0,15 га, кадастровий номер :11:001:0012, за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; земельну ділянку 0.1 га, кадастровий номер об`єкта нерухомого майна 1. Позивач обґрунтував заяву тим, що невжиття заходів забезпечення позову може порушити майнові права та інтереси позивача до ухвалення судом рішення.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Приписами ч. 5 ст. 153 ЦПК України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»). Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст. 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд, з огляду на предмет спору, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно житловий будинок площею 1118,75 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101; земельну ділянку площею 0,1243 га, кадастровий номер :09:000:0158, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 251; земельну ділянку площею 1,3947 га, кадастровий номер :08:000:0061, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 251; квартиру загальною площею 111,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; частину квартири площею 202,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; земельну ділянку 0,15 га, кадастровий номер :11:001:0012, за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; земельну ділянку 0.1 га, кадастровий номер об`єкта нерухомого майна 1, належні на праві власності ОСОБА_3 .

В заяві про забезпечення позову заявником ОСОБА_1 не зазначено вартість нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3 , таким чином суду неможливо зробити висновок про співмірність застосування заходів забезпечення позову, також не обґрунтовано доцільність вжиття заходів забезпечення з долученням відповідних доказів.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 лише посилався на те, шо невжиття заходів забезпечення позову може порушити майнові права на інтереси позивача, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Щодо необхідності врахування співмірності вжитих заходів із позовними вимогами містяться у роз`ясненнях п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

За таких обставин суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником ОСОБА_1 спосіб не відповідає приписам закону щодо співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам.

Вирішуючи заяву, суд, відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року).

Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Отже, дана норма Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно закону, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Разом з тим заявником не надано доказів, які свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, як-то: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Більш того, обґрунтованість вимоги про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно грошових коштів за договором позики, укладеним у формі розписки, в сумі 150 000,00 доларів США та 6682,19 доларів США - 3 % річних від простроченої суми боргу, буде встановлена рішенням суду за результатами розгляду справи по суті. Відтак, твердження позивача про співрозмірність заявлених позовних вимог заходам забезпечення позову, які просить вжити позивач ОСОБА_1 , є необґрунтованим.

Враховуючи, що заявником не доведено того, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 149-154, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя О.С. Овчиннікова