ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1489/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року, по цивільній справі № 641/10102/21, за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України 739699,99 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, та 50000 грн. витрат на правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що 30.05.2012 року прокурором Харківської області порушено кримінальну справу щодо позивача за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 365-2 КК України. 12.06.2012 року щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 24.09.2012 року пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365-2 КК України.

11.10.2012 року кримінальна справа надійшла для розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова. 27.04.2020 року прокурором винесено постанову про відмову від обвинувачення, як безпідставного, а 04.05.2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова постанову про закриття кримінальної справи щодо позивача, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення та скасовано запобіжний захід щодо позивача.

17.08.2020 року заступником прокурора Харківської області подано апеляційну скаргу на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року, 05.11.2020 року постановою суду апеляційну скаргу прокурора визнано такою, що не підлягає розгляду.

18.05.2021 року Харківським апеляційним судом залишено в силі постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року, а 25.11.2021 року ухвалою Верховного Суду ухвалу Харківського апеляційного суду від 18.05.2021 року залишено в силі.

Таким чином, вважає що безпідставне перебування позивача у статусі обвинуваченого та підсудного під слідством та судом тривало більше дев`яти років, а саме з 30.05.2012 року до 25.11.2021 року (113 місяців 24 дні). Саме досудове розслідування і наведені дії в сукупності призвели до моральних страждань позивача, порушення нормальних життєвих зв`язків та докладання додаткових зусиль для організації свого життя, які полягали в тому, що у нього були вилучені всі наявні грошові кошти, мобільний телефон, оригінали посвідчення водія та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Крім того, позивач був змушений протягом дев`яти років з`являтися до прокуратури для участі у слідчих та процесуальних діях та до суду у судові засідання, займатися пошуком захисника тощо. З посиланням на положення ч.3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вважав достатньою для нього компенсацію моральної шкоди у гарантованому мінімальному розмірі такої шкоди, виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом на час розгляду справи.

15.03.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Представник вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Зазначила, що позивач перебував під слідством та судом з 30.05.2012 року (день порушення кримінальної справи) до 13.05.2020 року (день набрання законної сили постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року), а тому у разі доведеності останнім заподіяння моральної шкоди, розмір такої підлягає розрахунку саме за цей період.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти у сумі 636946 грн 67 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказав на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду, за який стягується моральна шкоди та у частині розміру стягнутої моральної шкоди, також у частині стягнення судових витрат змінити. Стягнути на його користь 762459 грн 99 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої діями прокуратури та 50000 грн витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи порушення кримінальної справи не за фактом вчинення злочину, а одразу відносно позивача, початок відліку строку перебування під слідством має обраховуватись саме з 30.05.2012 року.

Щодо закінчення перебігу строку перебування під слідством та судом, то попри очевидно і безспірну законність постанови суду першої інстанції від 04.05.2020 року про закриття кримінальної справи відносно позивача через відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення саме відповідач, зловживаючи правом на подання апеляції, а потім і касації ініціював оскарження вказаної постанови суду.

Відтак, враховуючи свідомі дії відповідача зі штучного збільшення часу перебування позивача у процесуальному статусі обвинуваченого у кримінальній справі та очевидні негативні наслідки цього статусу для позивача, кінець строку перебування позивача під судом має обраховуватись саме по 24.11.2021 року.

Вважає, що судом неправомірно відмовлено позивачу у стягнення на його користь судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська обласна прокуратура просять рішення залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що у зв`язку з набранням законної сили постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 трав6ня 2020 року, якою кримінальну справу було відносно позивача закрито, він набув право на відшкодування моральної шкоди.

Щодо витрат на правничу допомогу, то позивачем не надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вказує, що неподання детального опису робіт навіть у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару позбавляє іншу сторону можливості доведення неспівмірності таких витрат зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів. Кількістю завдань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

За приписами п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 43-1 КПК України ( в редакції 1960 року) підозрюваним визнається: 1) особа, затримана по підозрінню у вчиненні злочину; 2) особа, до якої застосовано запобіжний захід до винесення постанови про притягнення її як обвинуваченого. Обвинуваченим є особа, щодо якої в установленому цим Кодексом порядку винесена постанова про притягнення як обвинуваченого ( ч.1 ст. 43 КПК України в редакції 1960 року).

Таким чином КПК України в редакції 1960 року не давав підстав для визнання особи підозрюваним, якщо на момент порушення кримінальної справи встановлено особу, яка вчинила злочин, і справу порушено щодо неї.

На підставі системного аналізу наведених норм права, суд приходить до переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час з 12.06.2012 року ( день винесення постанови прокуратури про обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд) до 13.05.2020 року ( день набрання законної сили постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року).

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах ОСОБА_1 становить 95 місяців 2 дні.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2023 року становить 6700 грн..

Виходячи з положень норм вказаного вище Закону та перебування позивача під слідством та судом позивачу була спричинена моральна шкода у розмірі 636946,67 грн. (( 6700 х 95) + ( 6700/ 30 х 2)).

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації, а також запобіжний захід, який був обраний щодо нього, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача, становить 636946,67 грн..

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судовим розглядом встановлено, що 30.05.2012 року постановою прокурора Харківської області порушена кримінальна справа № 18120053 щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Постановою прокуратури від 12.06.2012 року обрано запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд.

24.09.2012 року слідчим прокуратури Харківської області винесена постанова про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

27.04.2020 року прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області винесено постанову про відмову від обвинувачення по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365-2 КК України.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року вказану кримінальну справу закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року відмовлено заступнику прокурора Харківської області у поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову цього суду від 04.05.2020 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.05.2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24.11.2021 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18.05.2021 року залишено без змін, а касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури без задоволення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Дії (бездіяльність) ТУ ДБР, розташованого у місці Полтаві, внаслідок яких було завдано моральної шкоди ОСОБА_2 є предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого завдання шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, в ухвалах слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Метою оскарження ОСОБА_2 бездіяльності слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві у цій справі було оспорювання процесуальної діяльності та незгода з прийнятими процесуальними рішеннями.

Зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на наявність якої посилається позивач. Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20) та від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20).

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про збільшення розміру стягнення за рахунок перебування під слідством з дня відкриття досудового слідства відносно позивача, оскільки наведені на обґрунтування аргументи не свідчать про те, що після відкриття досудового слідства відносно нього та до дня винесення постанови прокуратури про обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та після 13.05.2020 року (день набрання законної сили постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року), тобто більше ніж визначених судом першої інстанції у своїх розрахунках суми відшкодування моральної шкоди 95 місяців 2 дні, - що він внаслідок цього перебував під негативним впливом негативних процесуальних обов`язків.

У день ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про відхилення апеляційної скарги набрало чинності вищевказане рішення суду першої інстанції та почали діяти пов`язані з ним позитивні правові наслідки, а тому подальше касаційне оскарження не порушило законних прав позивача, які можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

В матеріалах справи відсутні документи про те, що позивач отримав правничу допомогу відповідно до договору, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Кузьменком О.С., за яким розмір гонорару за надання правової (правничої ) допомоги визначається сторонами у розмірі 50000 грн. ( пп. 4.2 п.4 Договору). За недоведеності виконання цього договору у суду не було законних підстав для стягнення цієї суми в порядку відшкодування судових витрат.

Наведене свідчить про недоведеність доводів скарги.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований