Провадження № 2/750/1826/23
У Х В А Л А

15 вересня 2023 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЯКО», Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

13.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду

м. Чернігова з позовною заявою до ТОВ «ДІЯКО», Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, в якому просить:

- визнати трудові відносини між ОСОБА_1 і ТОВ «ДІЯКО» припиненими з 01.09.2023, у зв`язку зі звільненням із займаної посади директора за власним бажанням, на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України;

- зобов`язати Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради внести зміни до відомостей про юридичну особу ТОВ «ДІЯКО», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виключивши ОСОБА_1 із зазначеного реєстру як керівника ТОВ «ДІЯКО», додавши «трудові відносини припинено за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова».

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За приписами частини першої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Як убачається із Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Вороніна Олена Миколаївна є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЯКО».

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просить суд визнати трудові відносини з ТОВ «ДІЯКО» припиненими. Тому, для вирішення спору та питання щодо припинення трудових відносин має бути встановлено обставину, яка свідчить, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що регулюються нормами Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України).

Згідно із частиною першою статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У частині першій статті 21 КЗпП України вказано, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника, зокрема розірвання з цієї ініціативи трудового договору, укладеного на невизначений строк (стаття 38 КЗпП України).

Однак правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора) чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), з його власної ініціативи відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Відповідно до частини першої статті 84, частини другої статті 113, частини першої статті 140 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) товариство з обмеженою відповідальністю є господарським товариством, заснованим однією або кількома особами, статутний капітал якого поділено на частки.

За приписами частин першої, другої статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У частині першій статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

За приписами частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

За змістом пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.

З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс18), від 14.06.2023 у справі № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22), а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.08.2021 у справі № 404/1255/21 (провадження № 61-7896св21).

При цьому, слід зазначити, що вимоги позивача про зобов`язання Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради вжити заходів щодо проведення державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, про юридичну особу в частині виключення відомостей про ОСОБА_1 як директора ТОВ «ДІЯКО» є похідними від вимог щодо припинення повноважень позивача як директора Товариства та, відповідно, не можуть бути у цій справі розглянуті до вирішення первісної вимоги.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, відносяться до господарської юрисдикції, тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За приписом пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЯКО», Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу право звернутися до суду зі своїми вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Суддя