Справа № 690/46/23
Провадження № 2/690/54/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

за участі:

представника позивача Руденка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 10.08.2022 року № 2043-К-Н-О, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») заборгованість за кредитним договором від 18.12.2007 року № б/н у загальній сумі 25 185,74 грн., а також судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 18.12.2007 року укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Також 26.12.2007 року ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування з використання картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», чим підтверджено факт ознайомлення з фінансовими умовами та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок максимальний розмір якого становив 6 100 грн.

ОСОБА_1 використовував кредитні кошти АТ КБ «ПриватБанк», однак взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 30.11.2022 року утворилася заборгованість у розмірі 29 777,65 грн., з яких: 4 843,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20 051,71 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 4 882,49 грн. пені. Водночас кредитодавець на власний розсуд вважає за необхідне стягнути з боржника лише заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками на загальну суму 25 185,74 грн.

Відповідач надав до суду заяву за змістом якої просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки згідно заяви про кредитного договору кінцевою датою виконання ним зобов`язань у спірних кредитних правовідносинах був листопад 2011 року. Також вказав, що наявну кредитну заборгованість погасив ще в 2008 році та АТ КБ «ПриватБанк» до січня 2023 року жодних претензій до нього не мав. Додатково вказав, що ним не здійснювався платіж 14.05.2020 року на суму 638,53 грн., який вказано у банківській виписці, шляхом поповнення карткового рахунку НОМЕР_1 , з метою погашення наявності заборгованості, та вказане не логічно, оскільки строк дії даної картки закінчився ще в листопаді 2011 року, тож вірогідно, що працівниками банку відображено даний платіж з метою штучного створення передумов до переривання строку позовної давності за заявленими вимогами.

Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 09.01.2023 року № 34-К-Н-О, надано до суду відзив на заяву про застосування строку позовної давності за змістом якої, крім іншого, вказано, що надана до суду виписка з карткового рахунку, яка є належним та допустимим доказом у справі, підтверджує факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами та часткове погашення заборгованості. При цьому, відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не надано, судово-економічні експертизи не призначались. Також вказано, що кредитний договір є чинним та продовжує свою дію, оскільки жодна з сторін не повідомляла іншу про припинення його дії, а обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, тож позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 15.08.2023 року № 8646-К-Н-О, підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав, викладених у раніше поданих процесуальних заявах по суті спору, та просив їх задовольнити. На запитання суду не зміг пояснити причину долучення до позовної заяви не завірених належним чином копій документів, зокрема: виписки за договором за період з 17.12.2007 року по 27.12.2022 року; довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 ; довідки про кредитні картки, видані ОСОБА_1 , якими обґрунтовані заявлені позовні вимоги. Також представник позивача не зміг пояснити суду ні механізм внесення ОСОБА_1 14.05.20202 року грошових коштів в розмірі 638,53 грн. на картковий рахунок НОМЕР_1 , що відображено в виписці з банківського рахунку (через касу банку, через термінал самообслуговування, шляхом перерахування коштів з іншого банківського рахунку чи іншим способом), ні те чи має ОСОБА_1 інші рахунки відкриті в АТ КБ «ПриватБанк». Додатково вказав, що йому не відомо чи попередньо АТ КБ «ПриватБанк» вживались заходи претензійного характеру відносно ОСОБА_1 у зв`язку з наявною кредитною заборгованістю.

Відповідач, будучи обізнаним про розгляд даної справи Ватутінським міським судом Черкаської області, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, клопотань від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши доводи представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно змісту п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 119 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

ОСОБА_1 26.12.2007 року отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з встановленим на ній кредитним лімітом 800 грн., а також погодився із запропонованими умовами кредитування, що підтверджується копіями заяви та відповідної довідки про умови кредитування.

Представником позивача у якості додатків до вказаного позову також долучено копії Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 19-24), інформації про внесення, крім іншого, змін в договори щодо споживчого кредитування про погашення заборгованості за рахунок депозитів (а.с. 25-28), а також розрахунок заборгованості за договором від 18.12.2007 року № б/н (а.с. 7-10), довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки (а.с. 16), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 (а.с. 15), виписку по рахункам ОСОБА_1 (а.с. 11-14).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на вказане, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні вони бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За вказаних обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 26.12.2007 року шляхом підписання заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» фактично погодився з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та порядком кредитування, в зв`язку з чим ОСОБА_1 отримав можливість користуватися кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі, що визначений кредитним лімітом, що свідчить про договірну природу спірних взаємовідносин сторін.

При цьому, надані до суду копії Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 19-24), а також інформації про внесення, крім іншого, змін в договори щодо споживчого кредитування про погашення заборгованості за рахунок депозитів (а.с. 25-28) не можуть вважатися складовою кредитного договору, а також будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не лише не містять безпосереднього підпису від імені ОСОБА_1 , а й всупереч вимог ч.ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України надані до суду в незавірених належним чином копіях, що свідчить про їх недопустимість, у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, який викладено у постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17-ц), та Верховного Суду України, зробленим у постанові від 22.03.2017 року (справа № 6-2320 цс16).

Водночас ОСОБА_1 не заперечувався факт використання кредитних коштів АТ КБ «ПриватБанк» у межах встановленого кредитного ліміту, а також достовірність руху коштів, відображених у виписці з банківського рахунку, що наданий стороною позивача, окрім факту здійснення 14.05.2020 року платежу на суму 638,53 грн. шляхом поповнення карткового рахунку НОМЕР_1 , з метою погашення наявності заборгованості.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

При цьому, долучені до позовної заяви виписку за договором № б/н за період 17.12.2007 27.12.2022 відносно карткового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 11-14), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 15), довідку про номери кредитних карток, виданих ОСОБА_1 (а.с. 16), слід оцінити критично, оскільки вказані документи всупереч вимог ч.ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України надані до суду в незавірених належним чином копіях, що свідчить про їх недопустимість, у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 18.12.2007 року № б/н (а.с. 7-10) вбачається, що після 04.05.2008 року ОСОБА_1 кредитні кошти не використовував, прострочена заборгованість за наданим (тілом кредиту) в розмірі 4 843,45 грн., про стягнення якої заявлено вимогу, виникла ще 31.05.2010 року та в період з 31.05.2010 року по 30.11.2022 року (дату здійснення розрахунку) не змінювалась, а збільшувались лише нарахування заборгованості за відсотками та пенею.

Також в наданому розрахунку заборгованості відображено погашення 14.05.2020 року наявної у ОСОБА_1 заборгованості на суму 638,53 грн., однак суд позбавлений можливості встановити чи здійснилось таке погашення безпосередньо ОСОБА_1 , іншою особою в його інтересах чи банківською установою шляхом списання грошових коштів з іншого рахунку.

Вказане обумовлено як запереченням ОСОБА_1 факту внесення таких коштів на картковий рахунок, строк дії картки по якому закінчився понад 10 років тому, з огляду щонайменше на алогічність вказаного, оскільки жодних претензій щодо наявної в нього заборгованості від АТ КБ «ПриватБанк» з 2008 року не було, так і не наданням стороною позивача належних та допустимих доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували вказану обставину, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, а їх зміст не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», як наслідок, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій, в разі їх оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на вказане, суд вважає, що наявні достатні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, що зумовлено спливом строку позовної давності та поданням ОСОБА_1 заяви про її застосування до спірних взаємовідносин.

Положеннями ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на встановлені обставини справи та надані стороною позивача докази, суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» достеменно було відомо як про рух коштів на кредитній картці ОСОБА_1 , зокрема, що востаннє ним використовувались кредитні кошти аж 04.05.2008 року в розмірі 51,50 грн., та тривалий час (понад 10 років) не здійснювалось погашення заборгованості, так і про його особу, тобто (П)АТ КБ «ПриватБанк» мав можливість завчасно звернутися до суду за захистом свого порушеного права, однак цього не зробив, натомість продовжував нараховувати ОСОБА_1 відсотки та штрафні зобов`язання.

Таким чином, станом на 19.01.2023 року дату звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду, закінчився строк позовної давності до вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, а представники позивача ні в процесуальних заявах по суті спору, ні безпосередньо в судовому засіданні не просили його поновити.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України, які б свідчили про зупинення чи переривання позовної давності у спірних взаємовідносинах, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, до винесення судом рішення, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви, оскільки у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» судом відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.09.2023 року.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банку «ПриватБанк», , адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 24.11.1998 року Катеринопільським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя Линдюк В.С.