Постанова

Іменем України

18 вересня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6484/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Більчук Олександр Олександрович ,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та додаткове рішення від 10 лютого 2023 року

в складі судді Чех Н. А.

у цивільній справі №755/6154/22 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені

У С Т А Н О В И В:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, Бюро) з позовом про стягнення заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 1 630 грн - 3% річних, 15 199,18 грн інфляційних втрат та 20 206,89 грн пені, а всього 37 036,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до відповідача перейшло зобов`язання за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0646516 (далі - Договір), укладеним ОСОБА_1 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі - СК «Україна»), яке було ліквідоване із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань перед кредиторами. На вимогу позивача МТСБУ здійснило виплату в розмірі 12 788,73 грн, однак невиплаченими лишилися суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нараховані у зв`язку з простроченням страховиком виконання зобов`язань за Договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішенням суду та додатковим рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов суперечливих висновків, оскільки встановивши обставини, що МТСБУ повинен виконувати обов`язки СК "Україна" в повному обсязі та не звільняється від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, після ліквідації страховика, та поруч з цим відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не звертався з письмовою заявою про грошові вимоги у справі про банкрутство.

Вважав, що такі висновки суду суперечать нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Судом не враховано висновки у подібних правовідносинах, щодо застосування п. 20.3. ст. 20, підпункту "ґ" п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", викладені в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19.

Щодо незгоди з додатковим рішенням суду зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі здійснення відповідачем витрат на правничу допомогу. Відповідачем не було надано суду акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послуг, що в свою чергу унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу.

Вказав, що наведені у Договорі про надання послуг в сфері права перелік послуг і Додаткова угода до цього Договору не є доказом щодо фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

На думку скаржника, зміст наданих відповідачем документів свідчить про те, що останній просить оплатити за ще не надані послуги, які не підтверджені жодним доказом.

Крім цього, в обґрунтування доводів щодо додаткового рішення позивач зазначив норми процесуального права, які регулюють дане процесуальне питання, правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах та практику Європейського суду з прав людини, щодо відшкодування судових витрат.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2023 та додаткове рішення від 10.02.2023, ухваливши нове судове рішення про задоволення позовних вимог на суму 37 036,07 грн.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 23.01.2023 та додаткове рішення від 10.02.2023 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання його уповноваженим представником Більчуком О. О. копії ухвали про поновлення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження (а. с. 193-194, 196).

Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 23.01.2023 та додаткове рішення від 10.02.2023 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про поновлення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження (а. с. 195).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Звернув увагу, що за приписами діючого законодавства у МТСБУ відсутній обов`язок зі сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені за страховика, якого ліквідовано. В МТСБУ лише наявний, визначений ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок здійснення регламентної виплати.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2014 року, об 11 год. 20 хв., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом, державний номерний знак НОМЕР_2 , під час перестроювання не надав дорогу автомобілю, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем "Кіа", державний номерний знак НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2014 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в СК "Україна", згідно полісу №АІ/0646516.

Власником автомобіля "Кіа", державний номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Згідно Висновку №163/14 автотоварознавчої експертизи від 25.12.2014, розмір шкоди завданої власнику автомобіля "Кіа", державний номерний знак НОМЕР_3 , становить 17 379,08 грн.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звертався до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

СК "Україна" не здійснила виплату грошового зобов`язання за Договором обов`язкового страхування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство СК «Україна», призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - СК «Україна» та закрито провадження у справі.

08 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис за номером 6015351 про припинення СК «Україна».

09 січня 2020 рокуОСОБА_1 подав до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування, яка була розглянута та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 12 788,73 грн, що не заперечується сторонами.

27 січня 2022 року позивачем було подано заяву до МТСБУ про здійснення доплати в частині інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 липня 2023 року у справі 910/16820/21 з тотожними правовідносинами, застосовуючи положення п. 20.3 статті 20, статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначила наступне:

"МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону, одним з яких є встановлення недостатності коштів та/або майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними/невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.

Шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Таким чином, МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не може відповідати за прострочення виконання зобов`язань з виплати страховиком страхового відшкодування за договорами страхування. Натомість, у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.

Виходячи зі змісту пункту 36.5 статті 36 Закону, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її".

Установлені у даній справі обставини не дають підстав для висновку про те, що МТСБУ з моменту набуття ним обов`язку зі здійснення регламентної виплати допустило прострочення виконання цього зобов`язання. Позивач стверджує саме про те, що підставою нарахування пені є невиконання ліквідованим страховиком зобов`язання з виплати страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство.

За наведених мотивів, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів".

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що при ухваленні рішення суд дійшов суперечливих висновків, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач посилався на те, що суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про наявність в МТСБУ обов`язків страховика, після його ліквідації, у повному обсязі, в тому числі щодо сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені, але поруч з цим дійшов протилежного висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позивач не звертався із заявою про грошові вимоги у справі банкрутство відносно страхової компанії.

Разом з тим, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відсутні висновки суду про обов`язок МТСБУ сплачувати за СК "Україна" 3% річних, інфляційні втрати та пеню, після ліквідації страховика. Судом лише наведено норми матеріального права, в яких визначено підстави та порядок виплати МТСБУ за ліквідованого страховика, у разі недостатності коштів останнього.

З наведеного слідує, що позивач на власний розсуд трактує норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини. Більш того, як вказувалося вище Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.07.2023 у справі №910/16820/21 висловила правовий висновок з приводу застосування норм матеріального права в тотожних правовідносинах.

Зважаючи на вищевикладені обставини, норми матеріального закону, які регулюють дані спірні правовідносини, а також сформовану правову позицію щодо застосування відповідних норм матеріального права, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, колегія суддів не приймає до уваги та вважає недоречними доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про необхідність позивача пред`являти грошові вимоги у справі про банкрутство СК "Україна".

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на не врахування судом правового висновку, висловленого в постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, який на думку позивач, підлягає застосуванню у даній справі, оскільки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.07.2023 у справі №910/16820/21 відступила від цього правового висновку. А як зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Щодо ухвалення судом додаткового рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 жовтня 2021 року між МТСБУ (замовник) та Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" в особі голови Проца А. В. (далі - виконавець) укладено Договір про надання послуг в сфері права, пунктом 1.1. якого визначено, що замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. Послуги, що надаються на підставі Договору складаються з комплексу дій та/чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, визначеної замовником, за конкретними дорученнями замовника і можуть включати в себе у тому числі, але не тільки: складення правових висновків, заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; супровід судових справ (проваджень).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що надання послуг замовнику здійснюється на підставі Договору та додаткових угод до нього, які є його невід`ємними частинами.

В підпункті 5.2.4. пункту 5.2. Договору сторони погодили, що вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем, та в якій ціна позову становить 10 000 грн і більше, становить 2 000 грн.

В Додатковій угоді №830 від 17.10.2022 сторони узгодили про ведення виконавцем справи за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ з ціною позову 37 036,07 грн, за що вартість послуг становить 2 000,00 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідачем було надано довіреність №6-01/126 від 21.12.2021 на Проца А. В. та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №9406/10 адвоката Проца А. В. (а. с. 72-73).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо відсутності доказів надання правової допомоги відповідачу, оскільки як вбачається з матеріалів справи відзив на позовну заяву від імені МТСБУ підписано та подано адвокатом Проц А. В., який в свою чергу є головою Адвокатського об`єднання "ІНС.ЛОУ ГРУП", з яким відповідач уклав Договір про надання послуг в сфері права.

З наведеного слідує, що наявними у справі доказами підтверджується факт надання МТСБУ правової допомоги під час розгляду даної справи, що в себе включає написання та подання відзиву на позовну заяву.

Щодо посилань скаржника на те, що не надано доказів детального опису виконаної роботи та доказів витраченого адвокатом часу, колегія суддів вважає такі посилання недоречними, оскільки як вбачається зі змісту Договору сторони погодили фіксований розмір гонорару у даній справі, а саме 2 000,00 грн за супровід справи. А тому за таких обставин не є обов`язковим надання доказів з детальним описом робіт.

Так, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правової допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судами тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Поруч з цим, заперечуючи проти вимог відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, позивач не доводив, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними, а лише вказував на те, що надані відповідачем документи не підтверджують сам факт надання правничої допомоги.

Поруч з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн є співмірними зіскладністю цієї справи, ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду висловлений в тотожних правовідносинах. Також такі витрати є співмірними із ціною позову - 37 036,07 грн, обсягом матеріалів у справі та обсягом підготовлених адвокатом відповідача документів - відзив на позовну заяву на 19 сторінках.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено належними доказами надання йому послуг правничої допомоги на суму 2 000 грн.

Крім того, враховуючи, що Верховний Суд в своїх постановах, зокрема у справа №923/560/17, №329/766/18та №178/1522/18, неодноразово наголошував на тому, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника на відсутність доказів оплати правничої допомоги.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесених останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. У такому разі також відсутні підстави для скасування додаткового рішення суду.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Більчук Олександр Олександрович , - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 20223 та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус