Ухвала

19 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 619/596/15-ц

провадження № 61-13629ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Луспеника Д. Д.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюка Сергія Васильовича на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи

з 11 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

09 серпня 2023 року до Харківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Цимбалюка С. В. яка була подана 08 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року витребувано із Дергачівського районного суду Харківської області справу

№ 619/593/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року відмовлено.

Відмовляючи у відкриття апеляційного провадження Харківський апеляційний суд виходив з того, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

18 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цимбалюк С. В. через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року (надійшла до суду 18 вересня 2023 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюка С. В. на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня

2023 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюка С. В. на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Із оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга

є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову

у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову

у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень

у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється

з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів

з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За змістом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 357 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини

й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше

30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення закінчився

26 травня 2015 року. Апеляційна скарга на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року подана 08 серпня 2023 року, тобто, поза межами строку на його оскарження.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції справу було розглянуто за його відсутності, та зазначає, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання суду, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі було відправлено на іншу адресу та отримано іншою людиною. Також, клопотання обґрунтовувалося тим, що у повідомленні про вручення судового рішення, адресованого на ім`я ОСОБА_1 , яке міститься в матеріалах справи, є відмітка про його отримання, однак міститься підпис, який не належить ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_2 або інша невстановлена особа, подала до суду заяву, складену і підписану від імені ОСОБА_1 , в якій він начебто визнає позовні вимоги у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення, однак, ні він особисто, ні будь-яка інша особа від його імені не була уповноважена на складання та подання до суду відповідної заяви, яку він особисто не підписував.

У касаційній скарзі представник заявника посилається на аналогічні підстави пропуску строку подачі апеляційної скарги, а саме, що справа була розглянула за його відсутності та що він не подавав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року зареєстроване - 17 квітня 2015 року, а оприлюднено - 22 квітня 2015 року.

Апеляційна скарга подана через більше ніж 8 років після оприлюднення рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому заявник не вказує, які конкретні обставини непереборної сили завадили йому вчасно отримати копію рішення та вчасно звернутися

з апеляційною скаргою. Також, заявником та його представником не надано жодного доказу на підтвердження клопотання про поновлення строку подачі апеляційної скарги та не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 не звертався до суду першої інстанції із заявою про визнання позовних вимог.

Дослідивши клопотання про поновлення строків подачі апеляційної скарги, Харківський апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що йому не було відомо про знаходження справи в суді першої інстанції, що копії процесуальних документів, які направлялись судом на його ім`я, отримані невідомою особою, що заява, в якій він просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти задоволення позову, також підписана та подана невідомою особою, вказані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Харківський апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 особисто отримав копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження, копію позовної заяви та повістку про розгляд справи, призначеної на 16 квітня 2015 року.

14 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та просив розглядати справу

в його відсутність.

Копію рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримав особисто 29 квітня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відкритті апеляційного провадження, відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

При цьому, заявник повинен був цікавитися рухом справи, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що заявником було наведено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд

не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 171/1584/18 (провадження № 14-432цс19).

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюка Сергія Васильовича на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник