ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9141/23
провадження № 2/753/5133/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

при секретарі Володько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати арешт, накладений постановою від 06.02.2006 старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м.Києві на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . В квітні 2023 року позивачу стало відомо, що 27.02.2006 Першою київською державною нотаріальною конторою було зареєстровано арешт вказаної квартири за реєстровим №2917058, підставою обтяження була постанова від 06.02.2006 старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві, з якої вбачається, що арешт було накладено на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як власником 1/4 частки вказаної квартири є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про скасування арешту, проте отримав відповідь, що кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 скеровано до суду.

В зв`язку з наявністю обтяження порушуються права позивача на володіння, користування та розпорядження майном. Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До суду 14.07.2023 від відповідача-1 надійшов відзив, відповідно до якого Головне управління Національної поліції у м. Києві позовні вимоги не визнало зазначивши, що воно не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки досудове слідство у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проводило слідче управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.08.2023 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Представник позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі та третя особа у судове засідання своїх представників не направили, були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи. Від відповідача-1 до суду надійшов відзив та від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 02.06.2003.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 328629377 від 10.04.2023 зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №2917058, реєстратор - Перша Київська державна нотаріальна контора, підстава - постанова, бн, 06.02.2006, СУ ГУ МВСУ в м. Києві, об`єкт обтяження - квартира, 1/4 частина квартири, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 .

Як вбачається із постанови від 06.02.2006 про накладення арешту на майно, старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Соснович В.А. винесено постанову про накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, як вбачається із паспортних даних позивача ОСОБА_1 він народився - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є різними особами, з чого випливає, що арешт накладений старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Соснович В.А. на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є помилковим та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. The U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України , правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На даний час порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст.174 КПК України ( 2012 року). Проте, арешт, який просить зняти позивач, було накладено органом досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI Перехідні положення КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

На правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17 та від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Згідно зі статтею 170 КПК України чинного на час розгляду справи, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи, що арешт накладений старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Соснович В.А. на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є помилковим, з урахуванням часу, що минув з моменту накладення арешту та виходячи із наведених норм міжнародного та національного законодавства, суд доходить висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково, оскільки не підлягають до задоволення позовні вимоги про скасування арешту майна позивача заявлені до Головного управління Національної поліції у м.Києві, як до неналежного відповідача.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що обставини, які були б підставою для накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 відсутні, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 84, 90, 259, 263, 268, 273 ЦПК, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про скасування арешту майна - задовольнити частково.

Зняти арешт, накладений постановою від 06.02.2006 старшого слідчого СУ ГУ МВСУ в м. Києві, який зареєстрований 27.02.2006 за №2917058 реєстратором - Перша київська державна нотаріальна контора на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

У задоволенні позову в частині вимог до Головного управління Національної поліції у м. Києві - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя В.Л. Котвицький