Справа № 461/4349/23
Провадження №2/461/1880/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2023 р. м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Кротової О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ігнат Т.І.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Гудз Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського національного університету імені Івана Франка, ректора Львівського національного університету імені Івана Франка Мельника Володимира Петровича, третя особа Міністерство освіти та науки України, про скасування наказу,

в с т а н о в и в :

30.05.2023 ОСОБА_1 , якає діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати Наказ №1165 від 17.03.2022 ректора Львівського національного університету імені Івана Франка Мельника Володимира Петровича про поновлення в університеті ОСОБА_2 , студентки 2 курсу, денної форми навчання філософського факультету групи ФФП-21с, спеціальності 053 «Психологія», стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову покликається на те, що в 2017 році ОСОБА_2 вступила до Львівського національного університету імені Івана Франка (далі - ЛНУ ім. Івана Франка) за загальним конкурсом на навчання за державним замовленням. В липні 2018 року ОСОБА_2 отримала запрошення на навчання у вищу школу мистецтв Musik og Teaterhojskolen (країна Данія). Відповідачем на численні заяви щодо надання позивачці академічної відпустки на 2018-2019 навчальний рік було відмовлено. Як наслідком, ректором ЛНУ ім. Івана Франка підписаний Наказ №2903 від 12.10.2018 про відрахування з 01.10.2018 з ЛНУ ім. Івана Франка ОСОБА_2 за невиконання навчального плану. Позивачка з даним рішенням не погодилася та звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 08.02.2022 по справі №461/5384/19, відрахування з ЛНУ ім. Івана Франка ОСОБА_2 визнано незаконним. Наказ №2903 від 12.10.2018 ректора ЛНУ ім. Івана Франка Мельника В.П. про відрахування з університету ОСОБА_2 скасовано. Поновлено на навчанні ОСОБА_2 , студентку 2 курсу, денної форми навчання філософського факультету групи ФФП-2ІС, спеціальності «Психологія» за денною формою навчання державного замовлення. Відповідач з постановою Львівського апеляційного суду від 08.02.2022 по справі №461/5384/19 не погодився та направив до Верховного Суду касаційну скаргу на вищезазначене рішення. 22.09.2022 ухвалою Верховного Суду касаційне провадження за касаційною скаргою було закрито. 17.03.2022 відповідачем було поновлено на навчанні ОСОБА_2 з 08.02.2022 на підставі Наказу №1165 від 17.03.2022. В подальшому, Наказом №1852 від 07.07.2022 ректора ЛНУ ім. Івана Франка ОСОБА_2 було відраховано за невиконання навчального плану (академічну неуспішність). Вважає, що своїми діями відповідач повторно порушив права позивачки на належне отримання освіти, оскільки на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 08.02.2022 відповідач повинен був поновити позивачку на навчанні з 01.10.2022 (з дати її відрахування 01.10.2018). Зазначає, що поновлення позивачки в ЛНУ ім. Івана Франка з 08.02.2022 є неаргументованим та незаконним, оскільки відбулось всупереч законодавства України та внутрішніх локальних актів відповідача, зокрема поновлення відповідачем на навчання позивачки здійснено «заднім числом», а фактично з середини навчання другого семестру, позбавили можливості навчання на першому семестрі навчального року 2 курсу, що свідчить про недобросовісні незаконні дії відповідача щодо позивачки та створення умов для відрахування позивачки в майбутньому за невиконання навчального плану.

Ухвалою суду від 01.06.2023 прийнято позов до розгляду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

Ухвалою суду від 01.08.2023 залучено до участі в справі в якості співвідповідача ректора Львівського національного університету імені Івана Франка Мельника Володимира Петровича.

14.09.2023 від представника відповідачів надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору у зв`язку з тим, що Наказом ректора Львівського національного університету імені Івана Франка у студентських справах №2808 від 14.09.2023 «Про внесення змін до наказу №1165 від 17.03.2022 року» були внесені зміни до оспорюваного наказу ректора Львівського національного університету імені Івана Франка «Про поновлення» №1165 від 17.03.2022, а тому відсутній предмет спору.

15.09.2023 до суду надійшла заява представника позивачки щодо розміру витрат на правничу допомогу, які остання просить стягнути з відповідачів. На підтвердження надання адвокатом правничої допомоги позивачці долучила до матеріалів справи належним чином засвідчені копії Договору про надання правової допомоги адвокатом від 18.01.2019 №20190118, Додаткового договору №3 від 15.05.2023 та №4 від 04.08.2023 до Договору про надання правової допомоги адвокатом. На обґрунтування розміру витрат зазначила, що складність даної справи полягає у відсутності сформованої судової практики щодо розгляду цієї категорії справ. Функції щодо визначення порядку та правил поновлення та відрахування студентів, надання їм академічних відпусток, погашення ними заборгованості академічної неуспішності, тощо, законодавець покладає на заклади освіти. Тож, представником позивачки була ретельно проаналізована судова практика, законодавство України щодо освіти, а також проаналізовані всі нормативні акти ЛНУ ім. Івана Франка. Відповідно до цього, витрачено великий обсяг часу для збору необхідних документів для підтвердження позовних вимог позивачки та написання самої позовної заяви. Щодо відсутності детального опису роботи наданих послуг, зазначила, що зміст положень ч.3 ст.137 ЦПК України запроваджений «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивачки, а отже є визначеним. Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60000 грн. є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення витрат немає.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та клопотання представника позивачки про розподіл судових витрат.

Представник відповідачів ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання про закриття провадження з підстав, наведених у такому, проти задоволення клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу заперечив, оскільки представник позивача ОСОБА_1 є матір`ю самої позивачки ОСОБА_2 , та жодних доказів витрат на правову допомогу не надано.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, та просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Крім цього, просила суд вирішити питання розподілу судових витрат, з врахуванням положень ч.2 ст.255 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами та повернення судового збору з державного бюджету, а також положень ч.3 ст.142 ЦПК України, а саме - якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем, суд за заявою позивача присуджує понесені ним витрати з відповідача, про що в судовому засіданні подала письмову заяву.

Заслухавши думку представника позивачки та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Щодо закриття провадження у справі.

Згідно із приписами частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті, незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі №404/251/17.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 , остання просить скасувати Наказ №1165 від 17.03.2022 ректора ЛНУ ім. Івана Франка Мельника В.П. про поновлення в університеті ОСОБА_2 , студентки 2 курсу, денної форми навчання філософського факультету групи ФФП-21с, спеціальності 053 «Психологія», з тих підстав, що вважає, що відповідач повинен був поновити позивачку на навчанні з початку навчального року.

Як вбачається із долученого до клопотання представником відповідачів від 14.09.2023 Наказу ректора ЛНУ ім. Івана Франка Мельника В.П. №2808 від 14.09.2023, були внесені зміни до оспорюваного наказу ректора ЛНУ ім. Івана Франка «Про поновлення» №1165 від 17.03.2022, а саме ОСОБА_2 поновлено студенткою 2 курсу денної форми здобуття освіти філософського факультету спеціальності 053 «Психологія» освітньо-професійної програми «Психологія» освітнього ступеня бакалавр, яка навчається за державним замовленням з 01.10.2023, зараховано в групу ФФП-21с.

А відтак, оспорюваний Наказ №1165 від 17.03.2022 ректора ЛНУ ім. Івана Франка Мельника В.П. про поновлення в університеті ОСОБА_2 , який позивач в заявлених нею позовних вимогах просила скасувати не скасовано, але внесені до нього зміни, які зумовлюють відсутність предмета спору між сторонами у справі.

Враховуючи вищенаведене, та те, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань, суд вважає, що оскільки відсутній предмет спору у даній справі, провадження у справі слід закрити, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, що сторонами не заперечуєтья.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд приходить до наступного висновку.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Так, частиною 1 статті 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

- відсутній предмет спору (пункт 2 частини першої);

- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).

Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується статтею 142 ЦПК України.

Частина третя статті 142 ЦПК України, на яку покликається представник позивача, яка просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу, визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, тобто правовою підставою для закриття провадження у справі повинен бути п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Разом з тим, представник відповідачів просив закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, мотивуючи внесенням змін до оспорюваного наказу ректора ЛНУ ім. Івана Франка «Про поновлення» №1165 від 17.03.2022, який в заявлених позовних вимогах позивач просила скасувати, що зумовило відсутність предмету спору між сторонами. Представник позивача в свою чергу повністю підтримала клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі з зазначеної правової підстави - відсутність предмета спору (п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України).

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

А відтак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) не є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі № 199/9188/16-ц, провадження № 61-12504св20.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 199/9188/16-ц зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суди попередніх інстанцій не врахували положень частини третьої статті 142 ЦПК України у поєднанні із статтею 255 ЦПК України, а тому дійшли помилкового висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) є, відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України, підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Таким чином, враховуючи те, що представником позивача не заперечувалось закриття провадження у справі відповідно до клопотання, поданого відповідачем, а стаття 142 ЦПК України не містить положення про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в разі закриття провадження в справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України (за відсутністю предмета спору), суд вважає відсутніми правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з відповідачів.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сплачений позивачкою судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає поверненню останній.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 133, 137, 142, 255, 260, 353 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського національного університету імені Івана Франка, ректора Львівського національного університету імені Івана Франка Мельника Володимира Петровича, третя особа Міністерство освіти та науки України, про скасування наказу - закрити.

Повернути ОСОБА_2 , з державного бюджету 1073 грн 60 коп судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до квитанції № від 26.05.2023.

В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про стягнення з Львівського національного університету імені Івана Франка, ректора Львівського національного університету імені Івана Франка Мельника Володимира Петровича на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 19.09.2023.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , 65014, м. Одеса, вул. Юрія Олеші, 6, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса для листування: 65031, м. Одеса, абонентська скринька № НОМЕР_2 , номер телефону: НОМЕР_3 .

Відповідач: Львівський національний університет імені Івана Франка, , м.Львів, вул.Університетська, 1.

Відповідач: ректор Львівського національного університету імені Івана Франка Мельник Володимир Петрович, службова адреса: м.Львів, вул.Університетська, 1.

Третя особа: Міністерство освіти та науки України, , м.Київ, пр.Перемоги, 10.

Суддя Кротова О.Б.