Номер провадження 2/336/3068/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючої судді Карабак Л.Г., при секретарі судового засідання Іванченко О.С., з участю сторін: представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лобаченка Олександра Вікторовича, представника відповідачки - адвоката Чернявської Мар`яни Олександрівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

27.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування до Оріхівського районного суду Запорізької області.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10.05.2022 року № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Оріхівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності їх справ за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області про усунення від права на спадкування надійшла у провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 06.04.2023 року.

Ухвалою від 19.04.2023 року у справі було відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою від 06.07.2023 року у справі було закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні представник позивачки обґрунтовував позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_3 , позивачка є спадкоємицею матері за законом, спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавицею. ОСОБА_3 страждала на тяжку хворобу та потребувала стороннього догляду, позивачка вимушена була звільнитися з роботи та проживати разом із матір`ю, забезпечуючи її догляд. Відповідачка ОСОБА_2 - рідна сестра позивачки ухилялася від надання допомоги матері. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області.

22.01.2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Оріхівської нотаріальної контори Студенцовим О.В., за яким мати заповіла все належне їй майно відповідачці ОСОБА_2 .

Заповіт складений ОСОБА_3 08.02.2016 року, яким мати заповіла позивачці ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, посвідчений секретарем Щасливської селищної ради Курдельчук К.В., рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.09.2020 року, визнаний недійсним.

Просить задовольнити позов та усунути ОСОБА_2 від права спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що 22.01.2002 року мати відповідачки - ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Оріхівської нотаріальної контори Студенцовим О.В., за яким заповіла все належне їй майно своїй донці ОСОБА_2 . Батько сторін - ОСОБА_4 за життя заповів належну йому на праві власності земельну ділянку позивачці ОСОБА_1 , у такий спосіб батьки розпорядилися майном на користь доньок.

Відповідачка є спадкоємцем за заповітом, належним чином прийняла спадок після смерті матері, шляхом звернення до Оріхівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Де дізналася що від імені матері 08.02.2016 року був складений заповіт, яким мати заповіла позивачці ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, посвідчений секретарем Щасливської селищної ради Курдельчук К.В. ОСОБА_2 оспорила зазначений заповіт і рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.09.2020 року, заповіт від 08.02.2016 року був визнаний недійсним, відтак відновилася чинність заповіту від 22.01.2002 року.

Представник відповідачки заперечує ствердження позивачки про те, що ОСОБА_2 ухилялася від допомоги матері, вона сама є особою з інвалідністю та страждає на тяжку хворобу, не може самостійно пересуватися. Крім того, окремою підставою для відмови у позові представник відповідачки вважає приписи ч. 5 ст. 1224 ЦК України, якою встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Проте, відповідачка не є спадкоємицею за законом, є спадкоємицею за заповітом від 2002 рік дія якого відновилася через визнання недійсним заповіту від 2016 рік.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі (які з`явились до суду), заслухавши свідків, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, що врегульовані нормами сімейного та спадкового права.

За життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 склала заповіт від 22.04.2002 року, відповідно до якого заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 7,68 га, розташовану на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, належну спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №055123 виданого Щасливською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 25.09.2001 року за р. №170. Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Оріхівської нотаріальної контори Студенцовим О.В. (а.с. 104).

Від імені ОСОБА_3 , 08.02.2016 року був складений заповіт, яким вона заповіла позивачці ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,68 га, розташована на території Щасливської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, посвідчений секретарем Щасливської селищної ради Курдельчук К.В. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.09.2020 року, заповіт від 08.02.2016 року був визнаний недійсним.

Відтак, оскільки заповіт складений 08.02.2026 року на користь позивачки втратив чинність через визнання його недійсним, відновилася чинність заповіту від 22.01.2002 року на користь відповідачки.

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Усунення від права на спадкування врегульовує ст. 1224 ЦК України, згідно ч. 5 якої: рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Системний аналіз приписів ч. 5 ст. 1224 ЦК України приводить суд до висновку, що рішенням суду можуть бути усунені від спадкування лише спадкоємці за законом.

Перелік осіб, які не мають права на спадкування міститься у ч. ч. 1-4 ст. 1224 ЦК України, тобто: не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя; положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом; не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини; не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду; якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу.

Суд у своїх висновках виходить з того, що усунення від спадкування рішенням суду та відсутність права на спадкування у осіб, які описані у ч.ч.1-4 ст. 1224 ЦК України мають різні юридичні змісти.

Відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємицею за заповітом, і тому не може бути усунена від спадкування, якщо має на нього право, судовим рішенням.

Відсутність у відповідачки права на спадкування не було предметом цього спору проте, ОСОБА_2 вочевидь не відноситься до осіб, які перелічені у ч. 1-4 ст. 1224 ЦК України.

За досліджуваних фактичних обставин ст. 1224 ЦК України містить імперативну норму, згідно якої спадкоємець за заповітом не може буде усунений від спадкування як такий, що ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином закон передбачає можливість усунення особи від права на спадкування за умови встановлення судом певного юридичного складу.

З досліджених в судовому засіданні доказів та фактичних обставин справи суд не встановив юридичного складу для ухвалення рішення про усунення відповідача ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Окрім наведеного, суд не бере до уваги покази свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 які були допитані у судовому засіданні, оскільки вони не стосуються предмету доказування, свідчення цих свідків зводилися до доведення безпорадного стану спадкоємиці, який сторони визнали, та обсягу та способу участі сторін у догляду за померлою ОСОБА_3 .

З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову повністю, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України; 1216, 1223, 1224, 1232, 1235, 1241 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 2023 року.

Суддя: Л.Г. Карабак