РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023

Справа № 331/3248/23

Провадження № 2/331/1400/2023

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря Петрової А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю БКВ ГРУП до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зняття арешту та заборони на вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що у провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебувала справа № 310/4761/19 (провадження № 2/310/80/21) за позовом таких позивачів: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до відповідача ТОВ БКВ Груп про стягнення коштів за Договором № 08-17/К-1 купівлі-продажу частини частки учасника у статутному капіталі ПСП «Агрофірма «Росія». 01.07.2019 року ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Крамаренко А.І. було відкрито провадження в цій справі. 04.07.2019 року у цій справі Бердянським міськрайонним судом Запорізької області постановлена ухвала про забезпечення позову, якою накладено арешт на частку у статутному капіталі Приватного господарського підприємства «Лендфорт Азов» в розмірі 4950,00 грн., що належить відповідачу та заборонено будь-які дії направлені на відчуження вказаної частки. 26.03.2020 року суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Дубровська Н.М. прийняла справу до свого провадження.Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.11.2020 року до участі у справі залучено у якості позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є правонаступниками ОСОБА_3 08.11.2021 року постановлена остання ухвала в цій справі, згідно з якою:

- направлено судове доручення до компетентного суду Республіки Кіпр про вручення відповідачу позову та інших матеріалів справи №310/4761/19;

- провадження у справі зупинено до надходження відповіді про вручення позову та інших матеріалів цієї справи відповідачу;

- проведення наступного підготовчого судового засідання призначено на 11.05.2022 року в приміщенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за адресою: м. Бердянськ, вул. Консульська, 64, каб. 506 (резервна дата судового засідання 13.06.2022 року о 09 годині 00 хвилин).

Після 08.11.2021 жодного судового рішення у справі № 310/4761/19 ухвалено не було, будь-які судові засідання, у т.ч. підготовчі засідання призначені на 11.05.2022 року і 13.06.2022 року не відбулись. Причиною цього є військова агресія Російської Федерації проти України і окупація міста Бердянська, що підтверджується Переліком територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим спочатку Наказом Мінреінтеграції від 25.04.2022 № 75, а станом на сьогодні Наказом Мінреінтеграції від 23.12.2022 №309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за N 1668/39004 (зі змінами). 12.07.2022 року ТОВ БКВ Груп отримано позов та всі інші матеріали справи №310/4761/19 за своїм місцезнаходженням. 05 вересня 2022 року представником ТОВ БКВ Груп, адвокатом Буйним А.О. було подано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області заяву про прийняття до свого провадження цивільної справи № 310/4761/19 (розгляд якої не закінчено Бердянським міськрайонним судом Запорізької області) і закриття провадження в ній на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. До заяви було додано позов та інші матеріали справи, що надійшли до ТОВ БКВ Груп через Міністерство юстиції України на виконання судового доручення за ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2021 у справі №310/4761/19.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року було відмовлено у відкритті провадження. У мотивувальній частині вказаного судового рішення було зазначено, що «..Виходячи зі змісту вимог заяви та уточненої заяви представника відповідача адвоката Буйного Андрія Олександровича, по суті мова йде про відновлення втраченого судового провадження.. ..Згідно з вимогами ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим кодексом. Частиною 4 статті 492 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у разі подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду..». З врахуванням того, що територія Бердянської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією України, а також зважаючи на те, що протягом тривалого періоду часу матеріали судової справи№310/4761/19 від Бердянського міськрайонного суду Запорізької області так і не надійшли, зважаючи на обставини, встановлені в Ухвалі Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року по справі № 195/1998/22 є підстави вважати, що судове провадження у справі №310/4761/19 було втрачено.

Від так, спір, що виник між сторонами у справі №310/4761/19 може бути вирішено лише за умови, якщо позивачі звернуться до суду із новим позовом. ТОВ БКВ Груп мало статус відповідача у цій справі. Натомість позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже більше року не виявляють жодної зацікавленості у подальшому вирішенні спору, що став предметом розгляду у цій справі та не звертаються до суду з новим позовом, як те встановлено положеннями частини 5 статті 492 ЦПК України, хоча мають можливість для реалізації своїх процесуальних прав. Вказане підтверджується наступним.

07.02.2020 року ТОВ БКВ Груп у якості позивача подав до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області позов до ОСОБА_3 про внесення змін до Договору купівлі-продажу частини частки учасника у статутному капіталі ПСП «Агрофірма «Росія» від 08.08.2017 року № 08-17/К-1, що є предметом розгляду у справі №310/4761/19, внаслідок чого було відкрито провадження у справі №310/1483/20. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 05.02.2021 року до участі у справі №310/1483/20 залучено у якості відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є правонаступниками ОСОБА_3 . Таким чином, предметом розгляду у справі №310/4761/19 та справі №310/1483/20 є один і той самий договір, а спір виник між одними і тими ж учасниками справи. Проте Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2022 року провадження у справі № 310/1483/20 було закрито у зв`язку з наявністю між сторонами (ТОВ БКВ Груп, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) спору про корпоративні права та підвідомчості справи господарському суду. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2022 відкрито провадження у справі №310/1483/20. З врахуванням того, що територія Бердянської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією України, а також зважаючи на те, що протягом тривалого періоду часу до суду апеляційної інстанції не надіслано витребувану судову справу, що призводить до порушення строків розгляду справи Запорізьким апеляційним судом, наявність підстав припустити, що судове провадження у цій справі було втрачено, Запорізьким апеляційним судом направлено копії матеріалів до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2022 року відкрито провадження у справі №331/4833/22 та запропоновано учасникам справи подати всі наявні у них документи, відповідно до яких можна відновити втрачене провадження.

Як вбачається зі змісту ухвал Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/4833/22 від 10.01.2023, від 01.02.2023 та від 18.04.2023, відповідачі у справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були обізнані про те, що відбувається відновлення втраченого судового провадження у справі №310/1483/20, так як їхні представники заявляли клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. З огляду на викладене, громадяни ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , користуються своїми процесуальними правами у справі №310/1483/20 та маючи таку можливість не виявляють бажання протягом тривалого часу реалізувати свої права, передбачені частиною 5 статті 492 ЦПК України у спорі, що був предметом розгляду у справі №310/4761/19.

Вказані обставини свідчать про порушення прав ТОВ БКВ Груп щодо вільного володіння та користування своєю власністю у вигляді корпоративних прав, на які було накладено арешт у якості забезпечення позову у справі №310/4761/19, порушення принципу правової визначеності щодо них, а також суперечать самим засадам такого правового інституту як забезпечення позову.

Враховуючи те, що матеріали цивільної справи №310/4761/19 залишились на тимчасово окупованій території України, судове провадження у ній не було закінчено ухваленням рішення та не було закрито, виходячи із положень ст.ст.488, 492 ЦПК України справа №310/4761/19 не підлягає подальшому розгляду і по ній не може бути ухвалено остаточного рішення, а позивачі можуть захищати свої права лише шляхом звернення до суду із новим позовом, що стане предметом вже іншої справи.

Таким чином, мета забезпечення, якою керувався Бердянський міськрайонний суд Запорізької області при постановлені Ухвали від 04.07.2019 по справі №310/4761/19 у вигляді виконання майбутнього судового рішення у цій справі не може бути досягнута та відпала, а процесуальні права сторін у цій справі є такими, що припинилися. Арешт, накладений на майно відповідача вказаною Ухвалою більше не спроможний виконати своє завдання забезпечити позову цій справі, а отже має бути знятий. Оскільки матеріали цивільної справи №310/4761/19 є втраченими та не знаходяться на розгляді у будь-кого із суддів Жовтневого суду м. Запоріжжя, то ТОВ БКВ Груп не може скористатися процесуальними правами, наданими йому ст.158 ЦПК України як учаснику цієї справи. Прохають суд зняти арешт з частки в статутному капіталі Приватного господарського підприємства «ЛЕНДФОРТ АЗОВ» в розмірі 4 950,00 грн., що належить ТОВ БКВ ГРУП та заборону з будь-яких дій, направлених на відчуження вказаної частки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

30.06.2023 року до суду надійшов від представника відповідачів А.Іванова відзив на позов, в якому вказує, що відповідачі категорично заперечують проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

1.Щодо належного способу захисту - такий спосіб , як зняття арешту та заборони на вчинення дій через подання відповідного позову, не передбачений у частині 2 статті 16 ЦК України. В даному випадку Позивач не заявляє своїх вимог на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (і не може їх заявляти, адже виконавче провадження у даному випадку не відкривалося і арешт на майно в межах виконавчого провадження не накладався). Підставою для звернення Позивача з позовом є арешт та заборона, накладені ухвалою суду про забезпечення позову, постановленою в межах іншої судової справи № 310/4761/19, яка перебуває на розгляді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, її розгляд не завершено та наразі не відбувається через тимчасову окупацію міста Бердянськ російською федерацією. Таким чином, Позивач не позбавлений можливості звернутися до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Таке право ним було реалізоване, проте у подальшому Позивачем було подано заяву про залишення клопотання без розгляду. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

2.Щодо можливості відновлення втраченого судового провадження. Позивач, з посиланням на положення п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України, стверджує про неможливість відновленого провадження щодо вжиття заходів забезпечення позову у справі № 310/4761/19, оскільки провадження втрачене до закінчення судового розгляду. Разом з тим, звертають увагу суду, що зазначене не відповідає дійсності. Заява про вжиття заходів забезпечення позову розглядалася в межах провадження № 2-3/310/40/19, розгляд якого і закінчився власне постановленням ухвали від 04.07.2019 про вжиття заходів забезпечення позову. Що ж до розгляду позовних вимог Відповідачів до Позивача по суті у справі №310/4761/19, то вони розглядаються в межах іншого судового провадження - №2/310/80/21. Зважаючи на викладене, Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження щодо вжиття заходів забезпечення позову відносно його майна та у подальшому просити суд про скасування заходів забезпечення позову.

3. Щодо окремих тверджень, викладених у позовній заяві Представник БКВ стверджує, що справа № 310/4761/19 перебувала на розгляді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. Проте слід зауважити, що справа № 310/4761/19 перебуває по нині на розгляді Бердянського міськрайонного суду, хоча розгляд справи і не здійснюється через окупацію міста Бердянськ. Після 08.11.2021 жодного судового рішення у справі № 310/4761/19 ухвалено не було, будь-які судові засідання, у т.ч. підготовчі засідання призначені на 15.2022 року і 13.06.2022 року не відбулись. Причиною цього є дійсно є військова агресія російської федерації проти України і тимчасова окупація міста Бердянська, де знаходиться суд, який розглядає справу. Жодних дій щодо скасування заходів забезпечення позову у справі № 310/4761/19 або оскарження ухвали про забезпечення позову ані БКВ, ані його представники не вчиняли, що свідчить про їх згоду із зазначеним судовим рішенням. Доказів втрати (знищення, зникнення) матеріалів справи до клопотання не надано, а тимчасова окупація міста Бердянськ військами російської не свідчить про втрату матеріалів справи, розгляд якої продовжиться після деокупації міста Бердянськ та відновлення роботи суду, що з огляду Сил оборони України, на їх переконання, відбудеться вже найближчим часом. Представник БКВ зазначає, що спір, що виник між сторонами у справі №310/4761/19 може бути вирішено лише за умови, якщо позивачі звернуться до суду із новим позовом. Проте зазначене не відповідає дійсності. Спір, що виник між сторонами у справі №310/4761/19 може бути вирішено після деокупації міста Бердянськ та відновлення роботи Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, який здійснює розгляд зазначеної справи.

Далі представник БКВ стверджує, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже більше року не виявляють жодної зацікавленості у подальшому вирішенні спору, що став предметом розгляду у цій справі та не звертаються до суду з новим позовом, як встановлено положеннями частини 5 статті 492 ЦПК України, хоча мають можливість для реалізації своїх процесуальних прав. Зазначене твердження є маніпулятивним і насправді не відповідає дійсності. По-перше - позивачі були і залишаються зацікавленими у подальшому вирішенні спору, що є предметом розгляду у справі № 310/4761/19, проте з огляду призупинення роботи суду та окупацію міста Бердянська позбавлені можливості на розгляд цієї справи. По-друге - очевидним є те, що такі твердження представника БКВ не враховують вимоги ч. з ст. 13 Цивільного процесуального кодексу, згідно з якими учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Звернення до суду з новим позовом в порядку частини 5 статті 492 ЦПК України є правом, а не обов`язком учасника справи, у якій втрачено судове провадження. Його реалізація або нереалізація жодним чином не можуть свідчити зацікавленість чи незацікавленість учасника такої справи у її розгляді. Позов БКВ не містить переліку підстав для забезпечення позову, які б відпали з часу його застосування, або даних щодо зміни обставин, які зумовили застосування забезпечення. Більше того - Відповідачі підтверджують, що на сьогодні ризики, через які судом було вжито заходів забезпечення позову, не відпали та залишаються. Позивачем так і не сплачено борг за договором, який є предметом розгляду справи № 310/4761/19, такий борг продовжує існувати і наданий час. Крім того, розгляд справи № 310/4761/19 не є завершеним та продовжується у суді першої інстанції.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Прохає суд у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача адвокат Буйний А.О. у судовому засіданні прохав суд задовольнити позовну заяву .

Представник відповідачів адвокат Іванов А.О. у судовому засіданні прохав суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у судовому порядку.

Заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників позивача, відповідачів, оцінивши докази надані сторонами, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом встановлено, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває цивільна справа №310/4761/19 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ БКВ ГРУП про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу.

01.07.2019 року ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Крамаренко А.І. було відкрито провадження по справі №310/4761/19 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ БКВ ГРУП про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу./а.с.5/.

04.07.2019 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у складі суді Крамаренко А.І. була постановлена ухвала про забезпечення позову, якою накладено арешт на частку у статутному капіталі Приватного господарського підприємства «Лендфорт Азов» в розмірі 4950,00 грн., що належить відповідачу та заборонено будь-які дії направлені на відчуження вказаної частки.

26.03.2020 року суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Дубровська Н.М. прийняла цю справу до свого провадження./а.с.6/.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.11.2020 року до участі у справі залучено у якості позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є правонаступниками ОСОБА_3 /а.с.7/.

08.11.2021 року Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області направлено судове доручення до компетентного суду Республіки Кіпр про вручення відповідачу позову та інших матеріалів справи №310/4761/19. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді про вручення позову та інших матеріалів цієї справи відповідачу./а.с.8/.

Окупація міста Бердянська Запорізької області підтверджується Переліком територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим спочатку Наказом Мінреінтеграції від 25.04.2022 № 75, а станом на сьогодні Наказом Мінреінтеграції від 23.12.2022 №309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за N 1668/39004 (зі змінами).

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року було відмовлено у відкритті провадження за заявою адвоката Буйного А.О. про прийняття до свого провадження цивільної справи №310/476/19 та закриття провадження. У мотивувальній частині вказаного судового рішення було зазначено, що «..Виходячи зі змісту вимог заяви та уточненої заяви представника відповідача адвоката Буйного Андрія Олександровича, по суті мова йде про відновлення втраченого судового провадження.. ..Згідно з вимогами ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим кодексом. Частиною 4 статті 492 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у разі подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду..».

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 492 ЦПК України, у випадку, визначеному пунктом 1 частини четвертої цієї статті (подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду), суд роз`яснює заявнику право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку. В ухвалі суду про відкриття провадження в новій справі у зв`язку з втратою незакінченого провадження обов`язково має бути зазначено про цю обставину.

Виходячи з положень Глави 10 ЦПК України, питання щодо забезпечення позову безпосередньо пов`язано з позовними вимогами і має похідний характер від відповідного позову, оскільки слугує для забезпечення виконання судового рішення, яке буде прийнято за результатом розгляду судом відповідної справи.

Виходячи із ст. 492 ЦПК України, у випадку відмови судом у відновленні втраченого судового провадження заявник має право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку.

Судом встановлено, що відновити втрачене судове провадження по цивільній справі №310/476/19 неможливо, так як справа не закінчена ухваленням рішенням.

Доказів щодо звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з новою позовною заявою до ТОВ БКВ Груп про стягнення коштів за Договором до суду надано не було.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд вважає, що дана справа має бути розглянула з точки зору дотримання справедливого балансу при втручанні в право власності позивача в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальний стандарт «справедливого балансу» - стандарт захисту від втручання в право власності в рамках ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачений в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції».

Поняття загального балансу ЄСПЛ розповсюджує на всю Конвенцію між користуванням індивідуальними правами або захистом загальних інтересів. Другим джерелом є матеріально - правовий зміст закону, в розумінні Стразбургзьких інститутів, в які входять захист від свавільних і непропорційних негативних наслідків. Втручання в право власності повинно бути визначене в чітко встановленому правовому джерелі в внутрішньодержавній правовій системі. В прецедентному праві Європейського Суду оцінюються всі випадки втручання в право власності під єдиним принципом справедливого балансу.

Втручання повинно відповідати вимогам законності. Вимоги законності виходять з принципу «верховенства права» - одного із основоположних принципів демократичного суспільства, який міститься у всіх статтях Конвенції.

В обох контекстах слід приймати до уваги досягнення справедливого балансу між конкуруючими інтересами.

Недотримання принципу пропорційності (співмірності) буде порушенням ст. 1 Першого Протоколу щодо права особи на мирне володіння своїм майном.

В даній же справі вимоги «справедливого балансу» щодо втручання в право власності позивача не дотримані, адже тривалий час право власності позивача офіційно обмежено, але будь-яких підстав до такого обмеження наразі не існує.

Відсутність справедливого балансу (співмірності) між конкуруючими інтересами держави і позивача є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак підставою для задоволення позову і зняття арешту з належного позивачу БКВ ГРУП майна.

При цьому суд враховує й те, що наявність протягом тривалого часу (майже 5 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Представник відповідачів у відзиву вказав щодо неналежного способу захисту позивача - такий спосіб , як зняття арешту та заборони на вчинення дій через подання відповідного позову, не передбачений у частині 2 статті 16 ЦК України. Позивач не позбавлений можливості звернутися до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Таке право ним було реалізоване, проте у подальшому Позивачем було подано заяву про залишення клопотання без розгляду. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Європейської Конвенції з прав людини (далі Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland)). Таким чином як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland)).

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тож визначення та обрання ефективного способу є запорукою поновлення порушеного права особи, а у разі такої неможливості - отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 05.04.2005р. у справі «Афанасьєв проти України» ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018р. у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019р. у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019р. у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021р. у справі № 910/10011/19 зроблено висновок про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Отже завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Більш того, як слідує з правового висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021р. у справі № 916/1415/19, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Приймаючи до уваги, що ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 про відновлення втраченого судового провадження №2/ 310/4761/19 було відмовлено, зазначена ухвала сторонами не оскаржена і набрала законної сили, суд дійшов висновку про те, що неможливо розглядати заяву про скасування заходів забезпечення позову, застосованих в межах судового провадження, яке є втраченим і у відновленні якого судом відмовлено.

Отже, на думку суду, розгляд клопотання(заяви) про скасування заходів забезпечення позову у справі, розгляд якої не завершений та процесуальної неможливості суду відновити в такому випадку втрачене судове провадження, не може бути вирішений поза межами відповідної цивільної справи.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Однак, на думку суду, це положення закону розповсюджується на цивільні справи, які перебувають в провадженні суду, в той час як у випадках, коли судове провадження втрачено і процесуальна можливість його відновити відсутня, суд в даному випадку позбавлений можливості розглянути клопотання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності відновленого відповідного судового провадження.

Отже, позивач звернувся з позовною заявою про скасування арешту і обраний позивачем спосіб захисту, який не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 259, 263, 265, 273, 279, 352, 354,141 ст.ст.316,317,319,321,391 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю БКВ ГРУП до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зняття арешту та заборони на вчинення дій - задовольнити.

Зняти арешт з частки в статутному капіталі Приватного господарського підприємства «ЛЕНДФОРТ АЗОВ» (71162, Запорізька область, Бердянський район, с. Новопетрівка, вулиця Набережна, буд. 40, ідентифікаційний номер 25223209) в розмірі 4 950,00 грн., що належить ТОВ БКВ ГРУП (2035,м. Нікосія, Строволос, вул. Ставру, буд. 56, офіс 104, Кіпр, реєстраційний номер НЕ 343039) та заборону з будь-яких дій, направлених на відчудження вказаної частки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , що мешкає с.Новопетрівка, Бердянський район, Запорізька область,71100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БКВ ГРУП судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2023 року.

Суддя Н.В.Фісун