Справа № 346/3234/23
Провадження № 2/346/1266/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі головуючого судді Яремин М.П.
з участю секретаря Тимошишин І.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційного втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу,-
ВСТАНОВИВ:
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (справа №346/2464/20 ) від 30.09.2020 року на його користь в порядку регресу стягнуто з відповідача 15 000 грн. завданих збитків, 840,80 грн. сплаченого судового збору та 2 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На виконання вказаного рішення суду 19.12.2022 року відкрите виконавче провадження № 70584989 щодо примусового стягнення з відповідача вказаної заборгованості, однак, рішення суду залишається не виконаним. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 7 198,21 грн. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1 341 грн., починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі №346/2464/20 від 26.06.2020 року по день подання даної позовної заяви 19.06.2023 року, а також стягнути судові витрати, які складаються із 858,88 грн. сплаченого судового збору та 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Самойленко П.М. через систему «Електронний суд», 11.08.2023 року надіслав до суду додаткові пояснення по справі та письмове клопотання, в яких позовні вимоги підтримує, судове засідання просить проводити у його та позивача відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с. 47-51 ).
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за адресою, вказаною в позовній заяві та за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток-викликів. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспан"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.).
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі №346/2464/20, з викликом сторін ( а.с. 9 ).
Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.09.2020 року ( справа №346/2464/20), яке набрало законної сили 05.11.2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 15 000 грн., 840,80 грн. сплаченого судового збору та 2 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 6-8 ).
За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене ч. 2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Таким чином, наявність судового рішення про стягнення основного боргу за договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Враховуючи те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України.
При цьому інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Вказана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 902/330/17, від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.
Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що відповідач не виконав судове рішення, на підставі положень статті 625 ЦК України у позивача виникло право вимагати у відповідача сплатити суму нарахованих інфляційних втрат за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Так, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 15 000 грн., починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі № 346/2464/20 від 26.06.2020 року по день подання даної позовної заяви 19.06.2023 року.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_2 у зв`язку із невиконанням у добровільному порядку рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.09.2020 року за період з 26.06.2020 року по 19.06.2023 року становить 1 341 грн. - 3 % річних від простроченої суми та 7 198,21 грн. - інфляційні втрати ( а.с. 12-14 ).
Проте, таке нарахування може бути проведене лише з часу набрання ухваленого судом рішення законної сили. Окрім того, необхідно врахувати, що з 17.03.2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за період з 26.06.2020 року по 19.06.2023 року, тобто за період, в тому числі, який стосується періоду дії в Україні воєнного стану.
Зважаючи на вищезазначене, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України після 24.02.2022 року, а підлягають задоволенню лише за період до 24.02.2022 року - часу впровадження у країні воєнного стану.
Таким чином, суму 3 % річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, слід обраховувати за період з 05.11.2020 року ( день набрання законної сили рішення суду від 30.09.2020 року) до 23.02.2022 року, з розрахунку 15 000 грн. (сума боргу) х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році) (15 000 х 3 х 476 днів / 365 днів / 100 = 586,66 грн. (з 05/11/2020 до 31/12/2020 - 15 000,00 x 3 % x 57 : 366 : 100 = 70,08 грн.; з 01/01/2021 до 23/02/2022 - 15 000,00 x 3 % x 419 : 365 : 100 = 516,58 грн., всього 586,66 грн. (70,08+516,58).
Сума інфляційного збільшення боргу за означений період становить 2 359,94 грн. (Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,......ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.15732940. Інфляційні втрати: 15 000,00 x 1.15732940 - 15 000,00 = 2 359,94 грн.)
За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 586,66 та інфляційні втрати у розмірі 2 359,94 грн.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов у розмірі 2 946,60 грн., що становить 34,50 % від заявлених вимог в розмірі 8 539,21 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 296,31 грн.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн., суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 30.01.2019 року; додаткову угоду №90 до договору про надання правової допомоги; платіжну інструкцію від 13.03.2023 року на суму 4000 грн.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; акт здачі прийняття робіт ( надання послуг) за договором від 30.01.2019 року (а.с. 15-20, 22).
Як встановлено судом, 30.01.2019 року між адвокатом Самойленком П.М. та позивачем укладено договір про надання правової допомоги, в пунктах 2.1.2, 4.1 адвокат зобов`язується представляти законні інтереси клієнта та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України. Детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, погоджуються за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору ( а.с. 15-16).
Як вбачається з п.1 додаткової угоди №90 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, сторони домовились, що вартість послуг ( гонорар ) адвоката за договором про надання правової допомоги по справі, що пов`язана з стягнення з ОСОБА_2 суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, становить 4 000 грн., що сплачується клієнтом адвокату за надання останнім послуг, які визначені п.2 цієї додаткової угоди. Відповідно до вказаного пункту додаткової угоди вартість послуг становить: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі - (2 години - 300 грн.); складання позовної заяви та підготовка документів до позовної заяви - (4 години 2 000 грн.); подання позовної заяви з додатками через систему Електронний суд - (1 година - 1 000 грн.); супровід та контроль судової справи (подання з електронного кабінету позивача ФОП ОСОБА_1 в системі Електронний суд клопотань про розгляду справи без участі позивача та його представника, заяви на видачу рішення, заяву на видачу виконавчого листа, в подальшому звернення до відділу державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення суду) - (700 грн.( а.с. 17-19)).
Відповідно до акту здачі прийняття робіт (надання послуг) за договором про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року вартість робіт (послуг адвоката) встановлено в загальному розмірі 3 300 грн., всього витрачено часу на надання послуг 7 год., а саме: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі - (2 години - 300 грн.); складання позовної заяви та підготовка документів до позовної заяви - (4 години 2 000 грн.); подання позовної заяви з додатками через систему Електронний суд - (1 година - 1 000 грн.). Крім того, клієнтом здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи ( подання з електронного кабінету позивача ФОП ОСОБА_1 в системі Електронний суд клопотань про розгляду справи без участі позивача та його представника, заяви на видачу рішення, заяву на видачу виконавчого листа, в подальшому зверення до відділу державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення суду) в розмірі 700 грн.
Відповідно до платіжного доручення від 13.03.2023 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ОСОБА_3 4 000 грн., призначення платежу: оплата послуг за надання правової допомоги згідно договору ( а.с. 20 ).
Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 4 000 грн. не є співмірним, зважаючи на складність справи (суть спору й характер спірних правовідносин, незначні кількість та обсяг зібраних та доданих до позовної заяви доказів, а також незначний обсяг документів, що підлягав вивченню у даній справі), час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт в даній справі (складання позовної заяви, надсилання її, клопотань про розгляд справи за відсутності позивача, додаткових пояснень через систему Електронний суд ). Крім того, вартість послуги за подання позовної заяви з додатками через систему Електронний суд в сумі 1 000 грн. є необґрунтованою, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з конкретних обставин справи, пов`язаність витрат з розглядом справи. Оскільки вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу є дещо завищеним, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 2 000 грн.
На підставі ст.ст. 11,15, 16, 509, 525, 526, 599, 610, 625 ЦК України та, керуючись ст. ст. 81, 82, 137, 141, ч.2 ст. 247, ст. ст. 263 - 265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_3 , інфляційні втрати в сумі 2 359 ( дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять) гривень 94 копійки, а також 586 ( п`ятсот вісімдесят шість) гривень 66 копійок - 3% річних, а всього 2 946 (дві тисячі дев`ятсот сорок шість) гривень 60 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_3 , судовий збір в сумі 296 (двісті дев`яносто шість) гривень 31 копійку та 2 000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2
Повний текст рішення складено 22 вересня 2023 року.
Суддя Яремин М. П.