ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6629/23 Справа № 205/8806/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У 2013 році представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 05.10.2006 року позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 31.08.2013 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 24 068,32 грн., де заборгованість за кредитом 4 838,38 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 17 607,64 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 122,30 грн. штраф (процентна складова).

Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.10.2006 року у розмірі 24 068,32 грн. та судовий збір у розмірі 240,68 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.10.2006 року у розмірі 24 068,32 грн. та судовий збір у розмірі 240,68 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року за заявою представника відповідача відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №205/8806/13-ц в частині заочного рішення від 26.12.2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року за заявою представника відповідача заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 року скасовано, а справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.10.2006 року станом на 31.08.2013 року у розмірі 4 838,38 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 224,46 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 17 607,64 грн., як незаконне та необґрунтоване, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити; стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне та не всебічне з`ясування обставин справи.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції незаконно звільнив відповідача від сплати процентів за користування кредитом, чим грубо порушив права позивача як кредитора, оскільки сторонами було погоджено розмір відсотків за користування кредитом 36% у заяві від 05.10.2006 року, підписаній відповідачем. Зазначене також підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку з яких вбачається користування відповідачем кредитними коштами та погашення кредиту, а також приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів та прийняття цих умов. Крім того звертає увагу, що розмір заборгованості відповідачем не спростовано і доказів виконання зобов`язань по кредиту не надано.

Представником ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк». Зазначив, що після відновлення втраченого судового провадження та скасування заочного рішення банк не надав жодних доказів, які підтверджують погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом та на які посилається банк в апеляційній скарзі. Крім того, відповідачка здійснювала платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, які зокрема незаконно йшли на погашення непогоджених сторонами відсотків та пені.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 24 068,32 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено,що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що 05.10.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов`язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Судом також встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Матеріалами справи також підтверджено, що 20 лютого 2016 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що органом реєстрації актів цивільного стану було вчинено відповідний актовий запис за № 43, та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , в якому зазначено прізвище дружини після реєстрації шлюбу, як « ОСОБА_4 ».

Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, ОСОБА_1 , станом на станом на 31.08.2013 року заборгованість на загальну суму 24 068,32 грн., де заборгованість за кредитом 4 838,38 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 17 607,64 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 122,30 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів погодження з відповідачем процентів за користування кредитом у розмірі 36%.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права .

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як правильно зазначено судом першої інстанції матеріали справи не містять відомостей щодо погодження сторонами умов кредитного договору в частині відсотків за його користування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Також слід звернути увагу, що в ухвалі від 30 листопада 2022 року, якою відновлено втрачене судове провадження, було зобов`язано банк надати суду для безпосереднього дослідження кредитний договір № б/н від 05.10.2006 року, укладений між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_5 , докази виникнення заборгованості за таким кредитним договором, а також обґрунтовані розрахунки ціни позову. Однак з боку позивача зазначені вимоги не було виконано. Також, посилаючись в апеляційній скарзі на документи в підтвердження погодження розміру відсотків за користування кредитом, банк не надав останніх.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні з ОСОБА_5 договору АТ КБ «ПриватБанк» були погоджені умови кредитування у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 200000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення. Оскільки апеляційне провадження закінчено, то дію рішення слід поновити.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року залишити без змін, відновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: