Єдиний унікальний номер 722/913/23
Номер провадження 2/722/189/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

18 вересня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Суського О.І.

секретаря Сімак О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «ПриватБанк» -адвокат Безменко М.Є. звернувся в суд із вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, щовідповідно до укладеного договору № CVSWGA00000081 від 22.08.2007 року ОСОБА_2 22.08.2007 року отримав кредит у розмірі 10125 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У порушення зазначених норм закону та умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором третя особа ОСОБА_2 станом на 11.04.2023 року має заборгованість - 38584,56 доларів США, яка складається з наступного: 5806,96 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6688,66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 689,62 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 25399,32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 22.08.2007 року уклали договір іпотеки № CVSWGA00000081. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 33,40, житловою площею 12.20 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 68175 грн. Відповідно до п.33.4.2 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 68175 грн.

Враховуючи внщевикладене, позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором № CVSWGA00000081 від 22.08.2007 року в розмірі 13497.70 доларів США, а саме: 5806.96 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6688.66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 689.62 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 312.46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 01.08.2014 року по 01.02.2015 рік.

Згідно із ч.3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. і ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку із подачею позову про звернення стягнення на заставлене майно, а саме житловий будинок, загальною площею 33,40, житловою площею 12.20 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виселення громадян з даного будинку, та у зв`язку з тим що АТ КБ «ПриватБанк» не є власником заставленого майна, на підставі наведеного та керуючись ст. 84 ЦІ1КУкраїни у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази.

Таким чином, законодавцем не встановлено для іпотекодержателя обов`язку направлення будь-яких претензій іпотекодавцю перед зверненням до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин.

Просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № СVSWGA00000081 від 22.08.2007 року, в розмірі 13497.70 доларів США (5806.96 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6688.66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 689.62 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 312.46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 01.08.2014 року по 01.02.2015 рік) звернути стягнення на будинок загальною площею 33,40 кв.м., житловою площею 12.20 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Крім цього, виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник позивача Ткач С.М. у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримала у повному об`ємі та просила розглянути справу без участі представника АТ КБ «ПриватБанк», не заперечила щодо винесення заочного рішення у справі.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином та завчасно повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не подала, а також не подала відзив на позов.

Третя особа ОСОБА_2 , будучи належним чином та завчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.08.2007 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір CVSWGA00000081, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10125.00 доларів США на цілі - ремонт житла, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі комісія 0,20% від суми виданого кредиту відсотки на дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 01 по 05 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 142,96 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по відсоткам, комісії, винагороди, кредиту. Кінцевий термін повернення 21.08.2017 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором позивач та відповідачка ОСОБА_1 22.08.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, загальною площею 33,40 кв.м., житловою площею 12.20 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 68175 грн.

12.02.2013 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 було укладено додаткова угода до вищезазначеного кредитного договору, згідно якого було внесено зміни в кредитний договір CVSWGA00000081 від 22.08.2007 року, а саме суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позивальнику кредиту дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 190,10 доларів США, а саме відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0.00 доларів США, пеня у розмірі 190,10 доларів США.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором третя особа ОСОБА_2 станом на 11.04.2023 року має заборгованість - 38584,56 доларів США, яка складається з наступного: 5806.96 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6688.66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 689.62 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 25399,32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором № CVSWGA00000081 від 22.08.2007 року в розмірі 13497.70 доларів США, а саме: 5806.96 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6688.66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 689.62 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 312.46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 01.08.2014 року по 01.02.2015 рік.

Відповідно до п.22 іпотечного договору - звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем на підставі рішення суду , виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодердателя,що міситься в цьому договорі.

В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів №1448 від 22.12.1997 року, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації предмету іпотеки.

Згідно довідки №342 виданою 07.08.2023 року старостою Гвіздовецького старостинскього округу Дністровського району Черінвецької області Богач В., зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, своїх чи законних інтересів.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку ».

Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» встановлено право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки.

Згідно ст.39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статті 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку»одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до статті 109 Житлового кодексувиселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов`язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати положення ч.4 ст.9 ст.109 Житлового кодексу України та статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, з врахуванням вищезазначених правових норм, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що згідно що 22.08.2007 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 22.08.2007 року було укладено кредитний договір CVSWGA00000081, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10125.00 доларів США на цілі - ремонт житла, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року. На даний час кредит не виплачений. Станом на 11.04.2023 року має заборгованість - 38584,56 доларів США.

Доказів про його виконання у добровільному порядку суду не надано, відтак іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, способом, що ним визначений, який не суперечить ані Договору, ні законодавству України, а тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог в частині виселення відповідачки та інших осіб, які зареєстровані, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 суд відзначає наступне.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , не був придбаний за кредитні кошти, які надані банком та повернення яких було забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Між тим, право власності у ОСОБА_1 на вказаний будинок, виникло 08.08.2007 року, на підставі рішення Гвіздовецької сільської ради №53 від 25.07.2007 року, тобто до укладення іпотечного договору. Доказів про придбання такого житлового будинку за кредитні кошти в матеріалах справи немає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Законом України від 22 вересня 2011року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг»внесено зміни достатті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Верховний Суд України у постанові від 21 грудня 2016 року, у справі N 6-1731цс16, виклав правовий висновок, обов`язковий до застосування судами, згідно якого за змістом статей 39,40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього іпотеки,надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР).

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, де Велика Палата зазначила, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду, а його відсутність є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц.

При цьому, позивач просить виселити відповідачів з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

Слід зазначити, що дана вимога позивача є безпідставною, оскільки норми ч.2 ст. 109 ЖК УРСР зобов`язують саме банк надати сім`ї інше постійне жиле приміщення, не гірше ніж те, яке вони втрачають, в рахунок компенсації втрати права власності.

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, встановивши, що право власності на переданий в іпотеку банку житловий будинок було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, за відсутності відомостей про можливість надання позивачем одночасного з вирішенням питання про їх виселення із спірного житлового будинку з наданням іншого постійного житлового приміщення, суд приходить до висновку про неможливість виселення відповідачів без надання їм іншого житла на підставі положень частини другої статті 109 ЖК УРСР у поєднанні з нормами статей 39 та 40 Закону України «Про іпотеку».

Суд частково задовольняє позов і питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме : судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, понесені з цього приводу судові витрати, у сумі 7402,14 грн. можуть бути стягнуті лише з відповідача, який є іпотекодавцем за договором та власником такого майна.

Оскільки у задоволенні позовних вимог щодо виселення судом відмовлено, то сплачений судовий збір у сумі 2684 грн. за вказану немайнову вимогу відшкодуванню з відповідачки не підлягає.

Враховуючи положення ст.ст.3,8,41,47 Конституції України, на підставі ст.ст.509,525, 526,629,589,590 ЦК України,ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст.1,3,7,12,33,38-41 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст.2,4,10-13,76-89,141,223,258,259,263-265,268,273,280-289,352,354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVSWGA00000081 від 22.08.2007 року, в розмірі 13497.70 доларів США (5806.96 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6688.66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 689.62 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 312.46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 01.08.2014 року по 01.02.2015 рік шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

В частині позову про виселення відповідачки ОСОБА_1 та осіб які зареєстровані та/або проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», рах № НОМЕР_2 , МФО 305299 витрати по сплаті судового збору у розмірі 7402 (сім тисяч чотириста дві) грн.14 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : О.І.Суський