Справа № 705/3944/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області

під головуванням судді Орендарчука М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно.

Позов обґрунтовував тим, що 14.07.2012 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, згідно умов якого відчужувач передав у власність набувачеві квартиру АДРЕСА_1 .

Даний договір було посвідчено державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л., реєстраційний номер 3-1626 від 14.07.2012р.

Також, 14.07.2012р. державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л. було накладено заборону відчуження нерухомого майна у зв`язку з укладенням договору довічного утримання, яка було зареєстрована у реєстрі заборон відчуження за №3-1627 від 14.07.2012р.

Договір довічного утримання також було зареєстрованоу Державному реєстрі правочинів, номер правочину 5101164 від 14.07.2012 року.

Позивач належним чином виковував умови договору, матеріально забезпечував свого вітчима, забезпечував його щоденним триразовим калорійним харчуванням, надавав побутові послуги, забезпечував належним лікуванням тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Всі витрати на його поховання також здійснив позивач.

04.01.2022 року державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори було припинено обтяження заборону на нерухоме майно, накладену згідно договору довічного утримання, на підставі заяви позивача- набувача за договором довічного утримання - у зв`язку зі смертю відчужувача.

Однак, 23.09.2022р. з Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу стало відомо про те, що власником належної йому за договором довічного утримання квартири, з 09.08.2022р. є стороння особа.

09.08.2022 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за донькою померлого ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 .

Яким чином відповідачу вдалося зареєструвати за собою право власності на майно позивачу не відомо. Відомо лише те, що відповідач заявила про втрату свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я її батька та отримала дублікат такого свідоцтва, тоді як документи про право на житло були передані особисто її батьком державному нотаріусу при посвідченні договору довічного утримання.

А тому просив суд:

- Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л., реєстраційний номер 3-1626 від 14.07.2012р.

Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою від 19.12.2022 справу прийнято до свого провадження в порядку спрощеного провадження.

10.02.2023 року ухвалою суду здійснено перехід із спрощеного провадження в загальне із призначенням підготовчого судового засідання на 23.02.2023 року

Ухвалою суду від 23.05.2023 підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача, адвокат Ярмоленко О.В., у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надав відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справи за його відсутності ухвалити законне та обґрунтоване рішення за наявності доказів та обґрунтування усіх обставин справи.

Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини і безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

14.07.2012 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, згідно умов якого відчужувач передав у власність набувачеві квартиру АДРЕСА_1 .

Даний договір було посвідчено державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л., реєстраційний номер 3-1626 від 14.07.2012р.

Також, 14.07.2012р. державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л. було накладено заборону відчуження нерухомого майна у зв`язку з укладенням договору довічного утримання, яка було зареєстрована у реєстрі заборон відчуження за №3-1627 від 14.07.2012р.

Договір довічного утримання також було зареєстрованоу Державному реєстрі правочинів, номер правочину 5101164 від 14.07.2012 року.

Позивач належним чином виковував умови договору, матеріально забезпечував свого вітчима, забезпечував його щоденним триразовим калорійним харчуванням, надавав побутові послуги, забезпечував належним лікуванням тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Всі витрати на його поховання також здійснив позивач.

04.01.2022 року державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори було припинено обтяження заборону на нерухоме майно, накладену згідно договору довічного утримання, на підставі заяви позивача- набувача за договором довічного утримання - у зв`язку зі смертю відчужувача.

Однак, 23.09.2022р. з Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу стало відомо про те, що власником належної йому за договором довічного утримання квартири, з 09.08.2022р. є стороння особа.

09.08.2022 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за донькою померлого ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 .

Зазначені обставини визнаються сторонами.

Згідно із ст. 745 ЦК договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 746 ЦК відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я, а набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Стаття 748 ЦК вказує, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Положеннями ст. 334 ЦК визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із вимогами ст. 749 ЦК, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Відповідно до ст. 750 ЦК набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

Статтею 751 ЦК визначено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Після того, як позивач дізнався, що право власності на належну йому квартиру зареєстровано за відповідачем, він звернувся до державного реєстратора, однакйому було відмовлено у реєстрації прав та їх обтяжень, через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Положеннями ст. 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1,3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 16.03.2010 року) державна реєстрація прав є обов`язковою. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 19 цього Закону, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду.

Відповідно до ч. 2.ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частина 3 ст. 3 вказаного Закону передбачає, на теперішній час, тобто на момент звернення до суду, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.04.2011 року про «Особливості посвідчення договору довічного утримання (догляду)» зазначається, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 ЦК). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним.

Крім того, в роз`ясненні зазначається, що момент виникнення прав та обов`язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов`язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.

Вимоги даного роз`яснення були виконані державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори при посвідченні договору довічного утримання (догляду) від 14.07.2012 року та у п. 4.10 чітко зазначено, що право власності на квартиру підлягає державній реєстрації.

Однак, позивач не виконав вимоги передбачені у вище вказаному договорі довічного утримання (догляду), а також вимог чинного на той час законодавства України та не звернувся до органів БТІ з заявою про державну реєстрацію договору довічного утримання (догляду) та як наслідок договір не був зареєстрований у відповідності до законодавства України, а отже, в розумінні ст. 745 ЦК України цей договір є недійсним.

Разом з тим, на момент укладення вищезгаданого договору діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року (далі Тимчасове положення), згідно якого, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п. 1.3. Тимчасового положення, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

П. 1.4. Положення зазначає, що обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно з Додатком один до п. 2.1. Тимчасового положення договори довічного утримання входять до переліку правовстановчих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Однак судом встановлено, що після укладання договору довічного утримання (догляду) від 14.07.2012 року, позивачем реєстрація права власності на спірну квартиру не була проведена як того вимагало діюче на той час законодавство. На час прийняття відповідачем спадщини власником квартири був вказаний її батько ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, позовна вимога щодо визнання права власності на спірну квартиру за договором довічного утримання (догляду) від 14.07.2012 року не може бути задоволена судом, оскільки згідно норм законодавства та самого договору довічного утримання (догляду), право власності у набувача виникає з моменту державної реєстрації, натомість така реєстрація проведена не була, що в свою чергу призводить до недійсності такого правочину.

Крім того, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, як вже зазначалося вище, покійному батьку відповідача на праві власності належала спірна квартира, яка не вибула з його власності (володіння), а тому відповідач правомірно успадкувала після його смерті належне їй спадкове майно.

Також, відповідно до пункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 4.19. вищезгаданого Порядку чітко зазначено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього.

Разом з тим, згідно приписам ч. 2 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Зокрема, батько відповідача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому договір довічного утримання від 14.07.2012 року вважається припиненим та як наслідок не може бути визнаним дійсним, про що зазначає позивач, та як наслідок вимога про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала батькові відповідача на день смерті не підлягає задоволенню та/або встановлена судом при вирішення цієї справи по суті.

У справі щодо визнання договору дійсним спір розглядається судом що виник між сторонами правочину, тобто належним відповідачем в такому спорі має бути одна із сторін правочину, натомість в даній справі ОСОБА_2 не є належним відповідачем, оскільки не була стороною правочину (договору довічного утримання (догляду), що є додатковою підставою у відмові в задоволенні позову.

Позивачем не додано до матеріалів справи будь-яких доказів здійснення ним утримання (догляду) ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до п. 2 Договору довічного утримання (догляду) від 14.07.2012 року, на який посилається сам позивач та який було додано ним до матеріалів справи, що додатково підтверджує відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, позивач як на підставу звернення до суду з цим позовом посилається на ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивач не є власником майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , оскільки останній не набув права власності на це майно в порядку передбаченому Законом, а тому звернення до суду з цим позовом до відповідача є безпідставним та не обгрунтованим.

З урахуванням наведеного, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, - вімовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: по АДРЕСА_3 ;

Суддя Михайло ОРЕНДАРЧУК