441/1611/17 2/441/200/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2023 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яворської Н.І.

секретаря судового засідання Цап І.М.

прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області Поліщука С.О.

представника позивача - Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області Черевичника І.І.

представника відповідача адвоката Дяківа В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку в залі суду в м.Городок Львівської області цивільну справу за позовом Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди , -

в с т а н о в и в :

30.10.2017 керівник Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання її звільнити земельну ділянку, площею 42.72 кв.м. яка належить Комарнівській міській раді та розташована на АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди (торгового павільйону).

Позов мотивує тим, що у відповідачки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та на розміщення на ній тимчасової споруди, яка містить ознаки стаціонарної споруди і встановлена з порушенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Отже в діях відповідачки вбачає самовільне зайняття земельної ділянки, що відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України підлягає поверненню власнику землі.

01 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. 11.01.2018 від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява про призначення судової експертизи у справі.

11.01.2018 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в позові. В обґрунтування відзиву зазначає, що відсутні докази перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності та те, що її розпорядником є територіальна громада м. Комарно.

20 квітня 2018 року судом призначено земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку експертизи площа спірної земельної ділянки яка знаходиться під тимчасовою спорудою торговим павільйоном належним ОСОБА_1 становить 30.85 м.кв.

26.12.2019 Городоцьким районним судом поновлено провадження у справі.

27.12.2019 провадження у справі зупинено до розгляду іншої справи Великою палатою Верховного суду.

30.11.2020 Городоцьким районним судом Львівської області поновлено провадження у справі.

15.12.2020 Городоцьким районним судом Львівської області залишено позов без розгляду.

03.08.2021 Львівським апеляційним судом Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 15.12.2020 скасовано, справу повернуто для продовження розгляду.

29.10.2021 від представника відповідачки надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

05.11.2021 прокурором уточнено позовні вимоги у зв`язку із зміною прізвища відповідачки з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 та з огляду на результати експертизи позивач змінив площу земельної ділянки з 42.72 кв.м на 30.85 кв.м. і зміною територіальної громади просить зобов`язати ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку площею 30.85 кв.м. на АДРЕСА_1 , на відстані 7 м від будівлі № 12 та на відстані 25.47 м. від будівлі № 10, та стягнути судовий збір.

14.06.2022 Городоцьким районним судом провадження у справі закрито з мотивів підсудності даного спору господарському суду.

14.12.2022 Постановою Львівського апеляційного суду, Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 14 червня 2022 року скасовано, справу повернуто для продовження розгляду (т.2 а.с.111-117).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судова справа розподілена іншому судді.

22.02.2023 суддею у новому складі відкрито провадження у справі.

08.05.2023 у зв`язку із звільненням попередньо визначеного судді справу перерозподілено іншому складу суду.

12.04.2023 від представника відповідачки надійшло клопотання про закриття провадження у справі з огляду на те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні прокурор Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області Поліщук С.О. позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та поясненнях, крім того додав, що питання підсудності та суб`єкта звернення з позовом, вирішувалось про що є ухвали та постанова Львівського апеляційного суду, яка не оскаржена і набрала законної сили, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача Комарнівської міської ради Львівського району, Львівської області Черевичник І.І. позов підтримав в повному обсязі, пояснив, що земельна ділянка на якій відповідачка самовільно встановила тимчасову споруду (торговий павільйон) належить Комарнівській міській раді, остання не може вільно розпоряджатися вказаною земельною ділянкою через дії відповідачки. Додав, що відповідачці як і всім підприємцям було запропоновано з укладенням договорів сервітуту перенести торговий павільйон в інше спеціально відведене місце згідно Рішення № 1562 від 03.02.2022 та схеми розташування тимчасових споруд. ОСОБА_5 цим не скористалась, надалі залишила свою споруду на пл. І.Франка в м.Комарно, що перешкоджає виконанню робіт по реалізації проекту Капітальний ремонт ( благоустрій ) пл. І.Франка в м. Комарно.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, вважає, що позов не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, крім того його довірителька правомірно користується земельною ділянкою, просив в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та її представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії схеми генплану Комарнівської міської ради земельна ділянка на АДРЕСА_1 належить на праві власності Комарнівській міській раді Львівського району, Львівської області .

Актом комісії Комарнівської міської ради від 05.09.2017 обстеження земельних ділянок, щодо законності встановлення павільйонів в АДРЕСА_2 виявлено, що серед 11 підприємців є також ОСОБА_6 яка 28.09.2005 отримала дозвіл на розробку містобудівного обґрунтування, не реалізувавши своє право та не виготовивши правовстановлюючі документи встановила торговий павільйон (т.1 а.с.8-10, 12).

З наявного в матеріалах справи Рішення Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області № 1562 від 03.02.2022 «Про перенесення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 » зобов`язано власників восьми тимчасових споруд торгових павільйонів для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 перенести тимчасові споруди згідно схеми розташування тимчасових споруд (а.с.42,43).

Таким чином відповідачка ОСОБА_1 була завчасно повідомлена про перенесення павільйону, однак не виконала вимоги .

З наявних у матеріалах справи доказів судом згідно висновку експертизи № 2491 від 27.11.2019 встановлено, що площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 під тимчасовою спорудою торговим павільйоном, належним ОСОБА_1 становить 30.85 м.кв. (т.1 а.с. 89-93)

Заперечуючи позовні вимоги відповідачка та її представник зазначають, що позивачем не надано докази про належність спірної земельної ділянки до комунальної власності і те, що відповідно її розпорядником може бути територіальна громада м.Комарно. Крім того відповідачка звертає увагу на укладення нею договору сервітуту.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та Постанови на ОСОБА_5 було накладено адміністративне стягнення за порушення ст.152 КУпАП, штраф нею сплачено (т.2 а.с.144-150), отже ОСОБА_5 визнала, що встановлення нею самовільно павільйону в м. Комарно, на пл. І.Франка.

Разом з тим на підтвердження своїх заперечень представник відповідачки надав Рішення №595 від 02.07.2021 про передачу ОСОБА_5 в строкове сервітутне платне користування земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування тимчасової споруди (торгового павільйону) та копію договору (т.1 а.с.234-240)

Проте, оглянувши та дослідивши надані представником відповідача документи, встановлено, що договір сервітуту не зареєстровано в державному реєстрі речових прав, отже він не може вважатися належним та допустимим доказом.

Таким чином, стороною відповідача жодними допустимими та належними доказами не спростовано поданих стороною позивача доказів на підтвердження обставин, що стали підставою для звернення до суду із позовом. Клопотань про витребування доказів стороною відповідача не заявлялось.

Вимога Комарнівської міської ради про перенесення торгового павільйону у відведене місце відповідачем не виконана. Невиконання вимог встановлене і на момент розгляду справи судом.

Згідно положень ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених ст.346 ЦК України.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

У відповідності до ст. 5 ЗК України, земельне законодавство базується на таких принципах, зокрема: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Згідно частини 2 статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В судовому засіданні встановлено, що права позивача порушено саме відповідачем, так як нею самовільно зайнято частину земельної ділянки, яка належить до комунальної власності позивача, а відповідачем не надано жодного доказу на спростування встановленого судом факту.

За змістом ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

На підставі вищенаведеного, оцінюючи представлені суду докази у їх сукупності, суд вважає, що у судовому засіданні доведено той факт що позивач є розпорядником частини земельної ділянки, яка зайнята відповідачкою шляхом самовільного встановлення тимчасової споруди (торгового павільйону) і відповідачкою безпідставно чиняться дії, які порушують право позивача на здійснення ним свого права розпорядження земельної ділянки, як комунальної, тому, суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 12, 77, 76, 81, 88, 141, 258, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 30.85 кв.м. шляхом демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди (торгового павільйону), яка знаходиться на АДРЕСА_1 на відстані 7 м від будівлі № 12 та на відстані 25.47 м. від будівлі № 10.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м.Київ, МВФ 820172, р/р № UA 0000774, код класифікації видатків бюджету 2800) 1600 грн. (одну тисячу шістсот грн.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 18.09.2023.

Сторони:

позивач: Комарнівська міська рада Львівського району, Львівської області м.Комарно, вул. Січових Стрільців, 34, .

відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Суддя Яворська Н.І.