КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Степанюк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року (суддя Савлук Т.В.) про відмову у забезпеченні доказів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

у жовтні 2020 року ТОВ «Новобудова» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 32 115грн 21коп.

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Целовальніченко Н.Є. звернулась до суду із заявою про забезпечення доказів, у якій просила забезпечити докази шляхом витребування у позивача для огляду у судовому засіданні оригіналів документів та їх засвідчених копій для долучення до матеріалів справи, а саме:

- перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальна вартість місячного платежу, структуру цін тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості, які надає ТОВ «Новобудова» споживачам за адресою багатоквартирного будинку, де власником квартири є ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2020 року;

- акт приймання-передачі виконаних ТОВ «Новобудова» робіт, послуг, підписані споживачами, або їх уповноваженими особами за адресою багатоквартирного будинку, де власником квартири є ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2020 року;

- технічний паспорт багатоквартирного будинку за адресою багатоквартирного будинку, де власником квартири є ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2020 року;

- документи, що підтверджують передачу ТОВ «Новобудова» на утримання (управління) прибудинкову територію багатоквартирного будинку, де власником квартири є ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2020 року;

- відомості про участь юридичних осіб, які володіють на праві власності або оренди нежитловими приміщеннями у багатоквартирному будинку або використовують загальні площі та внутрішні системи багатоквартирного будинку для надання послуг споживачам у цьому будинку, у витратах на утримання багатоквартирного будинку за адресою багатоквартирного будинку, де власником квартири є ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2020 року;

- відомості (документи бухгалтерської звітності) про отримання коштів ТОВ «Новобудова» та витрати на здійснення управління багатоквартирним будинком, багатоквартирного будинку, де власником квартири є ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2020 року.

Обґрунтовуючи заяву, представник відповідача посилалася на те, що позивач, який діє як управитель нерухомого майна в сфері надання житлово-комунальних послуг, не може належними та допустимими доказами довести факт належного виконання своїх обов`язків, при зверненні до суду із вказаним позовом не було надано технічний паспорт житлового будинку, документи, що підтверджують розміри та належність земельної ділянки для обслуговування будинку, актів виконаних робіт за буцімто укладеними договорами.

Також представник відповідача вважала, що кошти, які отримані позивачем від оренди нежитлової площі будинку, не направляються позивачем для компенсації своїх витрат на утримання будинку, що свідчить про грубе порушення позивачем порядку ведення бухгалтерської звітності, а також порушення в сфері господарської діяльності.

Представник відповідача вважала, що єдиним способом визначення наявності чи відсутності вірного розрахунку ймовірної заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у ОСОБА_1 , є проведення судово-економічної експертизи документації ТОВ «Новобудова» щодо управління багатоквартирним будинком, у якому мешкає відповідач, однак на неодноразові звернення до позивача, у тому числі і через представника, шляхом направлення адвокатського запиту, з проханням надати доступ до зазначених документів, відповідач отримав від позивача лише певні договори позивача із своїми контрагентами.

Представник відповідача стверджувала, що відповідач не може отримати доступ до необхідних йому документів для обґрунтування своєї правової позиції в цьому спорі та, у разі необхідності, клопотати про призначення судово-економічної експертизи для визначення правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення доказів задовольнити, посилаючись на те, що позивач протягом тривалого часу приховував від нього документи, а зрештою надав доступ лише до деяких з них, що позбавляє його можливості належним чином обґрунтувати свою правову позицію у цій справі.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції було протиправно проігноровано його доводи, невірно оцінені фактичні обставини справи та порушені процесуальні норми, внаслідок чого постановлено незаконну ухвалу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Новобудова» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість, оскільки представник відповідача вже намагалась долучити до матеріалів справи документи, перелічені нею у заяві про забезпечення доказів в межах відзиву на позовну заяву, поданого 12 вересня 2022 року, однак ухвалою Дніпровського районного суду міста від 26 вересня 2022 року представнику відповідача було відмовлено у поновленні процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, а сам відзив на позов - залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2023 року апеляційну скаргу представника відповідача було залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року - без змін.

Також позивач зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні докази, які підтверджують право позивача на звернення до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості за спожиті ним житлово-комунальні послуги, зокрема позивачем долучено до матеріалів справи копії договорів, укладених з підрядними організаціями з метою безперебійного надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та актів виконаних робіт за цими договорами протягом усього спірного періоду. Таким чином, на думку позивача, відповідач мав достатньо часу та можливостей сформувати свою позицію у даній справі.

Крім цього позивач вказує на те, що даний спір стосується стягнення із відповідача заборгованості за спожиті ним житлово-комунальні послуги, 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати, а тому докази, які просить забезпечити відповідач не стосуються предмета доказування у даному спорі.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судового повідомлення на електронні адреси, які наявні в матеріалах справи та зазначені у апеляційній скарзі, і які використовувалися ними для направлення до апеляційного суду процесуальних документів (с.с.34, 42 т.6), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 131 ЦПК України причини їх неявки у судове засідання є неповажними.

За таких обставин, на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заява не містить обґрунтування того, що докази, які просить забезпечити заявник, можуть бути втрачені або збирання чи їх подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів обов`язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх

наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).

Зі змісту заяви вбачається, що заявлені представником відповідача вимоги по суті є клопотанням про витребування доказів, оскільки представник відповідача посилається на те, що позивач не подав до суду належним чином засвідчених копії документів на підтвердження факту надання відповідачу житлово-комунальних послуг.

При цьому у заяві не зазначені обставини, які на думку представника відповідача вказують на наявність ризику втрати цих документів або збирання і подання таких доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Разом з тим, механізм сприяння сторонам, у яких виникають складнощі в отриманні доказів, і які вони не можуть одержати самостійно, передбачено ст. 84 ЦПК України.

Незважаючи на те, що в ЦПК України відмежовано ці поняття та закріплено різними статтями, представник відповідача помилково ототожнила витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук