Ухвала

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 607/20787/19

провадження № 61-11625св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Парандюк Т.С., Костів О. З., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.

Позовна заява мотивована тим, що з 20 липня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Після розірвання шлюбу вони не дійшли згоди з приводу визначення місця проживання дитини. На даний час їх неповнолітній син ОСОБА_6 залишився проживати із прабабусею (бабусею відповідачки ОСОБА_2 ), яка займається вихованням дитини, незважаючи на те, що є особою похилого віку, оскільки відповідачка виїхала за кордон. Відповідачка не займається вихованням дитини та проживає за межами України, тому їх неповнолітній син ОСОБА_6 повинен проживати разом із ним.

У дитини є проблеми зі здоров`ям, а тому оскільки матір проживає за кордоном та не займається розвитком та вихованням сина, то проживання дитини разом із прабабусею похилого віку позбавляє дитину можливості на нормальний розвиток. Тому відповідачка не може надати сину належного виховання та забезпечувати його гармонійний розвиток, а визначення місця проживання дитини разом із ним сприятиме якнайкращим інтересам дитини.

Просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи на підставі усіх зібраних доказів, судом установлено, що як мати, так і батько піклуються про неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, між сторонами склалися конфліктні відносини з приводу визначення місця проживання дитини. На даний час матір дитини вивезла сина за кордон у Королівство Іспанію та, незважаючи на те, що батьком дитини надавався дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон строком на півтори місяці, дитини в Україну не повернула.

Беручи до уваги обставини справи, враховуючи висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до переконання, що визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_1 буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Федчишин Г. С. задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1 152,60 грн за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що як мати, так і батько піклуються про неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, між сторонами склалися конфліктні відносини з приводу визначення місця проживання дитини. На даний час матір вивезла сина за кордон у Королівство Іспанію, при тому, що батьком дитини надавався дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон строком на півтори місяці. Як вбачається із матеріалів справи неповнолітній син сторін на даний час проживає разом із матір`ю в Іспанії та навчається у навчальному закладі.

Про те, що між батьком і сином відсутній тісний психологічний зв`язок свідчать пояснення Данила органу опіки та піклування, де він сказав, що "проживає з бабусею та прабабусею, мати перебуває за кордоном. ОСОБА_6 за нею дуже скучає. З батьком ОСОБА_6 не проти бачитися і проводити вільний час. ОСОБА_6 виявив бажання проживати разом із бабусею." ОСОБА_1 також підтвердив, що син після їх розлучення із дружиною проживав більше шести років у батьків дружини, він тільки забирав його на вихідні, водив до лікаря, гуляв. Що ж стосується висновку органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_7 разом із батьком ОСОБА_1 , то колегія суддів врахувавши всі обставини справи його до уваги не приймає, оскільки він має рекомендаційний характер, є неповним та необ`єктивним, в якому відображено тільки дані батька, при відсутності дослідження матеріальних, побутово-соціальних умов матері, не зазначено відношення обох батьків до дитини.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2022 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не врахував надані докази щодо ролі батька у вихованні та житті дитини. Мати дитини працює закордоном і досі не зрозуміло який в неї робочий графік та коли і скільки приділяє часу дитині. Стороною відповідача не надавались докази щодо повноцінного навчального процесу саме іспанською, а дитина тільки відвідує суботню українську школу, один раз в тиждень, що не може належним чином забезпечити навчання для дитини. ОСОБА_1 не має можливості спілкуватись з сином уже більше року. Не досліджено чи дитині дійсно комфортно та чи дитина бажає проживати із матір`ю за кордоном. Немає даних щодо майна де проживає мати та дитина, немає даних щодо доходу матері, немає доказів про її робочий графік, тощо. В матеріалах справи відсутні докази, висновок спеціаліста щодо психологічного зв`язку матері з дитиною, тому на підставі чого суд зробив свої висновки невідомо. Ті докази, на які посилався суд апеляційної інстанції, не є актуальними, оскільки мати надавала докази, які мають відношення до її проживання в Україні, а станом на зараз дитина проживає за кордоном. Мати незаконно утримує дитину без згоди батька. Оскільки мати порушила норми закону щодо часу перебування дитини за кордоном, на який батько давав згоду на підставі заяви (згоди), тому її дії можна розцінювати, як утримання дитини за кордоном незаконно. Тобто неповнолітній дитині суд апеляційної інстанції визначив місце проживання закордоном з матір`ю тільки на підставі того, що це мати. Апеляційний суд фактично керувався презумпцією визначення місця проживання дитини такого віку з матір`ю та поклав тягар доведення спростування цієї презумпції на позивача. Такий підхід суперечить засадами сімейного законодавства України та обов`язковим у цій справі правилам міжнародних договорів.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні порушив норми процесуального права застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18).

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 20 липня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року у справі № 607/5126/17 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди з приводу визначення місця проживання дитини. Відповідачка проживає закордоном, а їх неповнолітній син ОСОБА_6 залишився проживати із прабабусею ОСОБА_2 , що є особою похилого віку, яка займається вихованням дитини.

Згідно характеристик на ОСОБА_1 , виданої ТОВ «Шредер» та ДП «Дружба сервіс-житло 2», він позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. З 2016 року по даний час ОСОБА_1 працює у ТОВ «Шредер» на посаді складальника електричних машин та апаратів з покладанням обов`язків бригадира складальної дільниці. Відповідно до довідки про доходи загальна сума його доходу за період із лютого 2019 року по липень 2019 року становить 96 654,58 грн.

Згідно довідки № 3308, виданої 08 серпня 2019 року ДП «Дружба сервіс-житло 2», ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ним за вказаною адресою зареєстрований син - ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою № 267, виданої 20 грудня 2019 року Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №27 імені Віктора Гурняка Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 дійсно відвідує заняття школи по підготовці до першого класу «Джерельце» у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів імені Віктора Гурняка.

Відповідно до характеристики на учня 1-Б класу ОСОБА_9 , наданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 27 імені Віктора Гурняка Тернопільської міської ради від 11 січня 2021 року, ОСОБА_7 навчається в 1-Б класі Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №27 ім. Віктора Гурняка. Безконфліктно працює в колективі, дотримується правил безпечної поведінки під час уроків та ігор, ввічливий, виявляє помірну активність на уроках, має проблеми з концентрацією. Зазвичай підготовлений до занять, висловлюється короткими реченнями, читає складами, повільно, добре обчислює в межах 10, охоче бере участь у групових іграх, програмований матеріал засвоює на середньому рівні. Хлопчик чутливий до критики, доброзичливий, поважає старших, потребує індивідуального підходу. До школи ОСОБА_9 супроводжує бабуся, інколи - тітка. Мама телефонувала, щоб дізнатися про успіхи сина в школі. У навчанні ОСОБА_6 допомагають бабуся та тітка, хлопчик доглянутий, відвідує групу продовженого дня, зі школи ОСОБА_6 забирає бабуся. Бабуся, дідусь та тітка приділяють належну увагу вихованню ОСОБА_9 .

Згідно Інформації, наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 16 квітня 2019 року за №01.1-04/411, згідно медичної карти амбулаторного хворого № 834 ОСОБА_1 перебуває на обліку з приводу хронічного гастродуоденіту.

Згідно характеристики наданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №16 імені Володимира Левицького Тернопільської міської ради Тернопільської області на учителя школи, ОСОБА_5 працювала у школі на посаді вчителя математики з 02 вересня 2013 року по 18 серпня 2017 року, характеризувалась позитивно.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу із позивачем виїхала за кордон та на даний час проживає у м. Барселона, Королівство Іспанія.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 535 від 22 липня 2020 року, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 . У вказаному висновку зазначено, що батько дитини ОСОБА_1 повідомив, що бажає визначити місце проживання дитини разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів батька, мати дитини перебуває за межами України, родичі зі сторони матері чинять перешкоди у вихованні та лікуванні дитини. 17 січня 2020 року працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Трикімнатна квартира з усіма комунальними зручностями, зроблено ремонт. Для дитини відведено окрему кімнату, яка повністю мебльована, робочий стіл, книги, комп`ютер, створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Зареєстровані у зазначеній квартирі: ОСОБА_1 - батько дитини, ОСОБА_10 - бабуся дитини, ОСОБА_4 - дитина. З малолітнім ОСОБА_6 проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що хлопчик проживає з бабусею та прабабусею, мати перебуває за кордоном, ОСОБА_6 за нею дуже скучає. З батьком ОСОБА_6 не проти бачитися і проводити вільний час. ОСОБА_6 виявив бажання проживати разом із бабусею. Мати дитини на засідання комісії не з`явилася. Представник матері повідомив про те, що вона заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки хлопчик вже 6 років проживає в оточенні родичів з її сторони, для нього створені всі умови для повноцінного розвитку.

Між позивачем та родиною відповідачки існує конфлікт з приводу місця проживання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_6 , про що свідчать наявні у матеріалах справи заяви та звернення позивача у Тернопільський ВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області з приводу того, що батько та бабуся дружини відмовляють йому у зустрічах із сином ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 надавав нотаріально засвідчені згоди на тимчасові поїздки за кордон малолітньому сину ОСОБА_4 у супроводі ОСОБА_11 у Польщу, Словаччину, Угорщину, Іспанію та інші країни Шенгенського договору і у зворотньому напрямку в період із 01 серпня 2019 року по 15 вересня 2019 року, з 15 липня по 31 серпня 2021 року. Порушуючи часові межі наданого позивачем згідно письмового дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон терміном півтори місяця, відповідачка забрала сина за кордон та не привезла назад в Україну.

Згідно з довідкою № 252, виданої 16 квітня 2022 року, ОСОБА_4 навчається у 2-А класі закордонного навчального закладу міжнародної української школи Українська школа «Мрія» м. Барселона (Королівство Іспанія).

Позиція Верховного Суду

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

При розгляді вказаної категорії справ обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (стаття 19 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Такий висновок є сталий у практиці Верховного Суду (див. зокрема висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680 св 18), на яку є посилання в касаційній скарзі).

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 759/96/18 (провадження № 61-4906св22) зазначено, що «відповідно до статті 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (далі - Конвенція 1980 року) після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не будуть вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення. Розглядаючи питання щодо повернення дитини до держави постійного проживання, суд не може вирішувати по суті питання щодо піклування про дитину та визначення її місця проживання, оскільки це питання, виходячи зі змісту статті 16 Конвенції, належать до виключної компетенції держави постійного проживання дитини (див. постанову Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №405/2584/17). Отже, спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішений лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання. Вимог щодо повернення сина ОСОБА_4 на територію України за місцем його реєстрації ОСОБА_2 не заявляв. З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову».

У наведеній справі дитина була вивезена закордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать:

необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача);

зловживання матеріальними правами;

обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу;

сплив позовної давності.

У наукових висновках членів Науково-консультативної ради при Верховному Суді, зокрема, зазначено, що:

сама по собі обставина проживання дитини закордоном (незалежно від того чи вивезена дитина закордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після, чи ініційовано провадження щодо вирішення питання про повернення дитини в Україну за правилами Конвенції 1980 року) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання,

проживання дитини закордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні,

повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Колегія суддів вважає, що сама по собі обставина проживання дитини закордоном (незалежно від того чи вивезена дитина закордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не є підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні.

Тому колегія суддів вважає необхідним передати справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для відступу від висновку щодо застосування частини першої статті 161 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 759/96/18 (провадження № 61-4906св22).

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати справу № 607/20787/19 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук