РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2023 року м. Львів

Франківський районниий суд м.Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування збитків завданих в результаті дорожньо транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до відповідача з позовом про відшкодування збитків завданих в результаті дорожньо транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2023 року о 22:40 год у м. Львові на перехресті вулиць Кульпарківська Окружна відбулось зіткнення транспортних засобів, за участю автомобіля марки «Chevrolet» р.н. НОМЕР_1 , що був під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Opel», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2023 року у справі №465/1852/23 винуватцем пригоди було визнано ОСОБА_2 . На момент дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 перед іншими учасниками дорожнього руху була застрахована відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності № 209902844, видано страховою компанією ПРАТ СК «ПЗУ Україна». Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником пошкодженого автомобіля марки «Opel», р.н. НОМЕР_2 є ТОВ «Автокредит Плюс». Позивач користується транспортним засобом марки «Opel», р.н. НОМЕР_2 на підставі договору фінансового лізингу, укладеного з ТОВ «Автокредит Плюс». Згідно наданого ТОВ «Автокредит Плюс» повідомлення від 13.03.2023 року, ТОВ «Автокредит Плюс» надало свою згоду на виплату страхового відшкодування на користь позивача. За результатами розгляду заяви потерпілого від дорожньо транспортної пригоди, ПРАТ СК «ПЗУ Україна» 04.04.2023 року було виплачено 39 342, 48 гривень страхового відшкодування. З метою встановлення розміру матеріального збитку, що був заподіяний позивач звернувся до експертної установи ТзОВ «Експертиза». Згідно висновку експерта №33 від 22.042023 року судової авто товарознавчої експертизи складеного ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Opel», р.н. НОМЕР_2 становить 105 890,06 гривень (без врахування ПДВ). Після отримання результатів судової авто товарознавчої експертизи, 01.05.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перегляд розміру страхового відшкодування та доплату коштів. 03.05.2023 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі 2487,50 гривень. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування який було виплачено відповідачем становить 41 829, 98 гривень. На переконання позивача, страховиком було некоректно визначено розмір матеріального збитку, а тому з відповідача підлягає стягненню 66 560 08 гривень, що становить різницю між вартістю матеріального збитку, що був встановлений експертизою, послугою з евакуації автомобіля та вже виплаченим страховиком відшкодуванням. Просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12 липня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Свою позицію обґрунтовує тим, що у строк передбачений законом було проведено огляд пошкодженого майна і складено Протокол технічного огляду КТЗ від 09.03.2023 року. ПрАТ СК «ПЗУ Україна», для визначення розмір завданої шкоди залучив оцінювача. За результатами проведеної оцінки було складено Звіт №26366 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. Згідно з даними, що містяться у Звіті вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу складає 42 870,98 грн. з ПДВ. На підставі проведеної оцінки та керуючись положеннями Закону, Страховик визначив, що страхове відшкодування за шкоду завдану у зв`язку із пошкодженням автомобіля складає 39 392,48 грн. (42 870,98 грн. 3 478,50 грн.), де: 42 870,98 грн. - вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу; 3 478,50 грн. сума податку на додану вартість. Згодом, потерпілий надав Страховику документи, які підтверджують понесення витрат за евакуацію авто у розмірі 2500,00 грн. (згідно квитанції від 06.03.2023 року). ПрАТ СК «ПЗУ Україна», керуючи положеннями ст. 29 Закону, прийняло рішення про компенсацію ОСОБА_1 витрат на евакуацію авто у розмірі 2 500,00 грн. Звертають увагу, що саме кошти у сумі 2 500,00 грн. було компенсовано позивачу (підтверджується платіжною інструкцією), а не 2 487,50 грн. як вказує ОСОБА_1 . Таким чином, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було правомірно розраховано і виплачено суму страхового відшкодування (у розмірі 39 392,48 грн.) та компенсовано витрати на евакуацію авто (у розмірі 2 500,00 грн.) потерпілому. Натоміть, позивач зазначає про недоплату страхового відшкодування і на підтвердження розміру заявленої вимоги посилається на Висновок експерта №33 за результатами судової автотоварознавчої експертизи згідно договору №201 від 20 березня 2023 року підготовленого для подання до суду згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України, який виготовлений на замовлення ОСОБА_1 . Згідно даних Висновку експерта №33 вартість відновлювального ремонту автомобіля «OPEL», н.з. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 105 890,06 грн. Враховуючи вищевказане та той факт, що у справі наявні два документи, що визначають вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «OPEL», н.з. НОМЕР_2 , які мають значну різницю у розмірі вартості матеріального збитку, для з`ясування розміру шкоди завданої власнику автомобіля «OPEL», н.з. НОМЕР_2 . Вимоги позивача про відшкодування витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 5000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки представник Страховика у строк визначений Закон провів огляд пошкодженого ТЗ і здійснив визначення розміру шкоди, що відповідно до положень п.34.3. ст. 34 Закону звільняє Страховика від обов`язку здійснювати оплату витрат на проведення експертизи за замовленням потерпілого. Просить відмовити у задоволенні позову.

20 липня 2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що як на підставу правильного розрахунку розміру збитку, відповідач посилається на Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків № 26366 від 25.03.2023р., складений ФОП ОСОБА_4 . Однак наданий страховиком Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків № 26366 від 25.03.2023р., складений ФОП ОСОБА_4 є недопустимим та недостовірним доказом по цій справі оскільки: а) ОСОБА_4 особисто не оглядав пошкоджений автомобіль, тому і не мав права складати відповідний Звіт; б) ОСОБА_4 не має відповідної кваліфікації, оскільки як вбачається із розділу Звіту «Інформація про оцінювача» (ст.2 Звіту) має спеціальність 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», що дозволяє йому лише проводити оцінку непошкодженого, укомплектованого КТЗ в)не підписав жодної світлини з фотографіями пошкодження, оскільки не бачив об`єкту оцінки. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

На адресу суду 24 липня 2023 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому звертає увагу, що експерт який проводив огляд авто «OPEL», н.з. НОМЕР_2 і в подальшому склав Висновок експерта №33 за результатами судової автотоварознавчої експертизи згідно договору №201 від 20 березня 2023 року підготовленого для подання до суду згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України не запрошував ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на огляд. Крім цього стверджує, що до висновку не надано фото пошкоджених елементів автомобіля «OPEL», н.з. НОМЕР_2 , які б підтверджували наведені у висновку твердження експерта про наявність зламу порогу, пошкодження каркасу дверей, підсилювачів, що у свою чергу б несло за собою заміну дверей у зборі, маркування вітрового скла.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України.

Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2023 року у справі №465/1852/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адмінстративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме 03.03.2023 о 22 год. 40 хв. у м.Львові на перехресті вул. Окружна Кульпарківська, де рух регулюється сигналами світлофора, водій автомобіля Chevrolet Malibu д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись на заборонений сигнал світлофора (червоний), не надав переваги в русі автомобілю, який рухався на дозволений сигнал світлофора, у результаті чого сталось зіткнення з автомобілем Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальної шкоди. Застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Згідно полісу № ЕР. 209902844 цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ТОВ «Автокредит Плюс».

Як вбачається з повідомлення від 13.03.2023 року, ТОВ «Автокредит Плюс» надало свою згоду на переведення страхової виплати по авто марки «Opel», р.н. НОМЕР_2 на розсуд страхувальника ОСОБА_1 .

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Стаття 20 Закону України «Про страхування» визначає обов`язок Страховика при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

03.03.2023 року позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про дорожньо транспортну пригоду та з заявою про страхове відшкодування.

За результатами розгляду заяви 25.03.2023 року ФОП ОСОБА_4 було складено Звіт №26366 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, яким було встановлено вартість (розмір) збитків, а саме 42 870, 98 гривень.

Згідно розпорядження №26366/1/1 відповідачем було перераховано ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 39 392,48 грн.

Згідно розпорядження №26366/2/1 відповідачем було перераховано ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 2 500,00 грн.

Крім цього, позивачем надано висновок експерта №33 за результатами судової авто товарознавчої експертизи від 22.04.2023 року, складеного судовим експертом Галамаєм Я.І. Згідно вказаного висновку вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля Opel Vectra, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 03.03.2023 року, з врахуванням результатів його обстеження 20.03.2023 року становить 105 890, 06 грн.

Таким чином у матеріалах справи наявні Звіт №26366 про оцінку вартості (розміру) збитків та висновок експерта №33 за результатами судової авто товарознавчої експертизи від 22.04.2023 року,який складено судовим експертом Галамаєм Я.І.

Оцінюючи наведені висновки з точки зору їх належності та допустимості в процесі доказування у даній справі, суд враховує таке.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України).

За правилами ст. 31.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» передбачено, що увипадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Враховуючи п. 13Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд обирає серед наданих варіантів той, який більш реальний та об`єктивний, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Вбачається, що страхова компанія здійснила відшкодування на підставі ремонтної калькуляції №26366, яку склала самостійно. Оцінка збитків надана станом на дату обстеження 25.03.2023. Дані про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України у Звіті відсутні.

Саме висновок №33 від 22.04.2023 за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи складений судовим експертом Галамаєм Я.І. який діє на підставі свідоцтва №357 від 24.11.2000, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, є повним, чітким, послідовним, не містить розбіжностей, проведений за точною ідентифікацією автомобіля позивача, узгоджується з іншими матеріалами справи, складений судовим експертом згідно з вимогами ст.106 ЦПК України, містить попередження експерта про кримінальну відповідальність, а відтак, на переконання суду, відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім цього, судом встановлено, що позивачем було понесено витрати пов`язані з евакуацією транспортного засобу у розмірі 2500,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 06.03.2023 року. Таким чином, загальний розмір стархового відшкодування становить 108 390,06 грн. (105 890,06+ 2 500,00)

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування, який було виплачено відповідачем ОСОБА_1 становить 41 829, 98 гривень (2487,50 + 39 342,48).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане суд вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Суд звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До аналогічних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року справа № 147/66/17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу сума страхового відшкодування в розмірі 66 560,08грн. (108 390,06 41 829,98).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, понесених на проведення експертного дослідження до звернення до суду у розмірі 5000,00 грн. то така задоволенню підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Згідно з приписами пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Позивачем понесені витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертиз, у сумі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією №159958372 від 20.03.2023 року.. Експертиза проводилася з метою отримання доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог до відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» і висновок експерта за наслідком проведення цієї експертизи судом взято до уваги, відтак зазначені судові витрати слід покласти на відповідача.

Окрім цього, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1957, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.05.2023року, договір про надання правничої допомоги №01-05-2023 від 16.05.2023 року, в якому вказано, що розмір гонорару за ведення цієї справи становить 10 000 гривень, платіжну інструкцію №165218300 від 22.05.2023 року.

Відповідачем подано клопотання про зменшення судових витрат. Вважає, що зазначений розмір витрат на правову допомогу є неспівмріним із складіністю справи, так як предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність кладених документів не є значним, вважають, що сума 10 000 грн. за надані послуги є необґрунтованою.

Суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг. Вказаний спір належить до категорій малозначних справ, щодо вирішення вказаного спору існує безліч судової практики, зокрема Верховного Суду, яка є сталою, збір доказів, вивчення матеріалів справи, підготовка та подання позовної заяви, не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, відтак суд дійшов переконання, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим та не пропорційним до предмета спору, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до7 000 гривень. Отже заява підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 гривень, які документально підтверджені.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування збитків завданих в результаті дорожньо транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування в розмірі 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят ) гривень 08 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в розмірі 5000 (п`ять тисяч ) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 ( одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40.

Суддя Ванівський Ю.М.