Справа №932/4534/23
Провадження №2/932/1347/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 вересня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Когана Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В :

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 15 травня 2023 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивачі просять суд визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування будинком за адресою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 20.09.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, постановлено про заочний розгляд справи.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Так, позивачами зазначено, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . З березня 2022 року відповідачі не проживають за вказаною адресою, однак їх реєстрація у будинку порушує права позивачів та обмежує їх право на вільне розпорядження майном. Особисті речі відповідачів в будинку відсутні, за житлово-комунальні послуги не сплачують, мають інше постійне місце проживання. Позивачам відомо, що відповідачі наразі мешкають за кордоном.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Представник позивача ОСОБА_1 адвоката Когана Р.В. в судовому засідання вимоги позову підтримав, просив задовільнити.

Від позивачки ОСОБА_2 в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені, причини не явки не повідомили.

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 березня 2003 року спадкоємцями майна зазначеного в заповіті ОСОБА_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно відповідей отриманих судом з Демографічного реєстру, Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області встановлено, що:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованою на території Дніпропетровської області або знятою з реєстраційного обліку не значиться;

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

На ухвалу суду від 30.08.2023 Центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби надав лист №91-44507/18-23 від 15.09.2023 з якого встановлено що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями в період з 24.02.2022 по 28.04.2023 громадянами ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних не виявлено.

Норми права, що застосував суд.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом і цим відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Тобто закон захищає не тільки права власника, а й права користувача.

Відповідно до вказаної норми, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

При вирішенні питання про виселення члена сім`ї колишнього власника житла суд має враховувати і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності.

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що при розгляді справ про виселення національні суди повинні проаналізувати пропорційність такого заходу (справа «Дакус проти України» рішення 14 грудня 2017 року; справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», рішення від 02 грудня 2010 року).

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (справа «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду.

Судом встановлено, що згідно всіх реєстрів місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у житлі позивачів не зареєстровано.

Копія будинкової книги, надана позивачами до позову, не береться до уваги, оскілки з наданих копій взагалі не можливо встановити якої адреси така стосується, у ній міститься запис про ОСОБА_7 , в той час як відповідач в справі ОСОБА_3 .

Окрім того відповідний документ не може містить актуальних на час розгляду справи даних.

Таким чином, позивачі не довели реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Що стосується відповідача ОСОБА_4 , судом встановлено, що такий дійсно зареєстрований за вказаною адресою. Проте відомостей, що він не проживає в даному будинку не надано. При цьому твердження позивачів, що відповідачі мають інше постійне місце проживання та перебувають за кордоном спростовано відповіддю Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби.

Збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою, а ОСОБА_4 не проживає у будинку АДРЕСА_1 протягом одного року, позовна заява є такою, що не може бути задоволена.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268, 280 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошено 22.09.2023.

Суддя: В.І. Цитульський