Справа №705/3381/17
2/705/122/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування розпорядження будинком за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування зазначивши наступне.

Вона, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку з надвірними спорудами за вищевказаною адресою. Інша 1/2 частина вказаного домоволодіння належить її сестрі, відповідачу по справі ОСОБА_3 .

Після відмови державного нотаріуса Уманської районної нотаріальної контори Черкаської області Ящука Д.О. у вчиненні нотаріальних дій на видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельних ділянок загальною площею 0,31 га та 0,09 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства, вони звернулися до суду з позовом до Паланської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Право власності на кожну частку житлового будинку та земельних ділянок сторони зареєстрували в реєстрі прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 30.01.2015 року, спірний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається з двох кімнат, 3 коридорів, кухні та надвірних споруд.

До складу житлового будинку входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле, а саме: веранда а, сарай Б, погріб Г, літня кухня Д, гараж Ж, сарай З, вбиральня К, гараж О, вимощення І, огорожа № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, огорожа № 5.

Так як ОСОБА_3 чинила і чинить їй перешкоди в користуванні успадкованим майном, вона вимушена була звернутися до суду з позовом про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі, як об`єктів права спільної часткової власності. За рішенням Уманського міськрайонного суду від 02.06.2016 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Суд вважає неможливим поділ будинку та виділ земельної ділянки в натурі через необхідність перепланування будинку. Не погоджуючись з рішенням Уманського міськрайонного суду, нею була подана апеляція на рішення суду і 25.07.2016 апеляційним судом Черкаської області апеляційна скарга задоволена частково, а рішення Уманського міськрайонного суду від 02.06.2016 скасоване та ухвалено нове рішення, яким виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в натурі земельну ділянку площею по 0,045 га кожній. Решта позовних вимог залишена без змін.

Земельна ділянка, яка виділена порівну їй та її сестрі використовується для сільськогосподарських цілей, але навіть і тут сестра чинить їй перешкоди в користуванні та не рахується з нею. Так як поділ будинку в натурі, надвірних споруд та земельної ділянки на якій вони розташовані не відбувся, ОСОБА_3 вважає себе повноцінною господинею, порушуючи цим її законні права на відповідну успадковану частину нерухомого майна.

Оскільки вона та відповідач не можуть знайти домовленості у користуванні будинком, відповідач чинить перешкоди в його користуванні, вона змушена звернутися до суду з вимогою усунути перешкоди та встановити порядок користування будинком.

Через неправомірність дій відповідача вона не може потрапити до будинку, не може користуватися належним їй майном. До цього часу вони з сестрою не можуть знайти спільної мови, ОСОБА_5 продовжує чинити їй опір, не допускає у приміщення будинку, самовільно без її згоди, на свій розсуд, захопила жилу кімнату в будинку, їй в користування залишила літню кухню, погрожує їй розправою.

У 2016 році, за результатом проведення технічного обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , зроблено висновок, що об`єкт, який підлягав обстеженню придатний до нормальної експлуатації, несучі конструкції житлового будинку в натурі можливий і можлива безпечна експлуатація частини житлового будинку після його розподілу. Рекомендовано зробити проектне рішення розподілу житлового будинку.

Просить суд встановити порядок користування будинком та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наступним чином:

У користування позивача виділити сарай під літерою «Б», кімнату загальною площею 16,0 кв.м, погріб під літерою «Г», літню кухню під літерою «Д», гараж під літерою «Ж», хвіртку № 3, веранду під літерою «а», коридор загальною площею 4,5 кв.м, коридор загальною площею 4,1 кв.м, кухню загальною площею 7,2 кв.м.

У користування відповідача виділити: кімнату загальною площею 20,9 кв.м, гараж під літерою «О», сарай під літерою «З», хвіртку № 4, вбиральню під літерою «К», коридор загальною площею 5,5 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні будинком.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої зазначила про те, що не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки згідно свідоцтв про право на спадщину, вони сторони по справі, є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , по 1/2 його частці кожен. Також їм виділено в натурі по 0,045 га земельної ділянки згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2016 року.

У цьому житловому будинку, який належав покійній матері, а зараз їм з відповідачем, вона поселилася проживати ще до смерті матері та користувалася і користується зараз приміщеннями в житловому будинку, які позивач просить виділити їй. Вказані приміщення вона займала за життя матері, оскільки здійснювала за мамою догляд і разом з нею проживали, а коли матері не стало, вона так і продовжує користуватися цими приміщеннями.

Натомість позивач у цьому будинку не проживає, а періодично проживає в приміщенні літньої кухні.

Із запропонованим ОСОБА_1 варіантом розподілу будинковолодіння вона категорично не погоджується та пропонує вирішення спору між ними та встановлення порядку користування між ними наступним чином: їй в користування виділити приміщення, якими вона уже користується 14 років, а саме у житловому будинку А-1 виділити їй приміщення: кімнату 1-2 площею 16,0 кв.м, кімнату 1-3 площею 7,2 кв.м; в господарських будівлях та спорудах: гараж О, сарай З, сарай Б, вбиральню К.

ОСОБА_1 виділити в користування приміщення в житловому будинку А-1: кімнату 1-4 площею 20,9 кв.м, в господарських будівлях та спорудах: гараж Ж, літню кухню Д.

В спільному користуванні залишити коридор І площею 4,1 кв.м, веранду а, коридор площею 4,5 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, погріб Г, вимощення І, ворота № 2, хвіртка № 3, хвіртка № 4, огорожа № 5, горище над будинком.

Вважає, що саме такий порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами є прийнятним та справедливим, тобто їй буде виділено в користування саме ті приміщення, яким вона користується тривалий час, здійснює за ними догляд, проводить поточні ремонти, а відповідачу виділити в користування інші приміщення, якими не користується ніхто.

Крім того, варіант визначення порядку користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, запропонований ОСОБА_1 , потребує влаштування окремого входу в будинку та його перепланування, що при визначенні порядку користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами є недопустимим.

Просить ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди в користуванні власністю, а саме житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , власниками якого є вони, сторони по справі.

Встановити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 , між нею ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Виділити в користування їй, ОСОБА_3 , в житловому будинку А-1 приміщення: кімнату 1-2 площею 16,0 кв.м, кімнату 1-3 площею 7,2 кв.м, в господарських будівлях та спорудах: гараж О, сарай З, сарай Б, вбиральню К.

ОСОБА_1 виділити в житловому будинку А-1 кімнату 1-4 площею 20,9 кв.м, в господарських будівлях та спорудах: гараж Ж, літню кухню Д.

В спільному користуванні залишити коридор І площею 4,1 кв.м, веранду а, коридор площею 4,5 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, погріб Г, вимощення І, ворота № 2, хвіртку № 3, хвіртку № 4, огорожу № 5, горище над будинком.

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати, понесені нею по справі відповідно до квитанцій, які будуть надані.

Позивач, вона ж відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1 направила до суду відзив на зустрічну позовну заяву, якому підтримала позовні вимоги первісного позову та просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки вважає, що зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказує на те, що вона ще до смерті матері проживала з останньою, здійснювала за нею догляд, а тому мала певні витрати на утримання та лікування матері. Однак вона вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами. Крім того, вважає, що посилання ОСОБА_3 на наявність витрат по утриманню будинку та здійснення поточних ремонтів є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Від матері вони з сестрою отримали рівноцінні частки житлового будинку з відповідними надвірними спорудами у спадок за заповітом. З моменту отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, до складу якої належить нерухоме майно, а саме 1/2 частка житлового будинку, виданого державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори в Черкаській області та зареєстрованого в Уманському бюро технічної інвентаризації, остання набула права спільної часткової власності на житловий будинок. Частка ОСОБА_3 у спадщині, як і у неї, є рівними.

Навіть, якщо брати до уваги той факт, що ОСОБА_3 постійно проживала в житловому будинку разом з їх матір`ю, та можливо здійснювала ремонт жилого приміщення, приймала участь в обробці городу, несла витрати на утримання житлового будинку, який на праві власності належав спадкодавцю, то зазначені обставини ніяким чином не стосуються поділу житлового будинку в такому варіанті, як пропонує ОСОБА_3 , оскільки на момент смерті спадкодавця, як житловий будинок, так і господарські споруди належали саме спадкодавцю. Тим більше, ОСОБА_3 вчиняла вищевказані дії по тій причині, що вона проживала у цьому ж будинку, а тому на неї, як і на інших членів сім`ї був покладений обов`язок по утриманню житлового будинку та господарських споруд, які становлять єдине ціле.

Вона неодноразово намагалася домовитися зі своєю сестрою про поділ будинку, пропонувала їй свої варіанти поділу. Через непогодження відповідача у добровільному порядку провести реальний розподіл житлового будинку з надвірними спорудами та відповідної земельної ділянки, вона взагалі позбавлена права користування будинком.

Вважає, що довідки про місце проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що видані Паланською сільською радою є безпідставними, оскільки ніхто не може знати користується ОСОБА_3 1/2 частиною будинку чи повністю всім будинком, оскільки її у будинок вона не допускає. На її думку зміст такої довідки може свідчити тільки про зацікавленість посадових осіб сільради с. Паланка у позитивному вирішенні справи на користь ОСОБА_3 .

У спірному на сьогодні будинку, у який ОСОБА_3 її не допускає, з 29.01.2016 року зареєстрований її син ОСОБА_6 , якого вона також не допускає до будинку.

Доданий у підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 акт опитування їх рідної сестри ОСОБА_7 не може бути взятий судом до уваги, оскільки отриманий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки свідок має бути допитаний безпосередньо судом у судовому засіданні.

Вважає, що ОСОБА_3 не надала суду будь яких доказів, які б підтвердили її право користування саме тою частиною будинку, яку займає, а вона має таке ж право на проживання у кімнаті загальною площе 16 кв.м, як і відповідач, адже поділу будинковолодіння в натурі не відбулося.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просить суд встановити порядок користування спірним будинком та зобов`язати її не чинити перешкод у його користуванні. Посилання ОСОБА_3 на те, що вона нібито чинить будь які перешкоди у користуванні будинком не відповідають дійсності, не підтверджені доказами, а тому є голослівними.

Через неприязні стосунки, небажання допускати її на подвір`я та у будинок, ОСОБА_3 не один раз наносила їй побої, через що вона змушена була звертатися до правоохоронних органів за захистом та проводити судово-медичну експертизу, висновок якої додає до матеріалів справи, який вважає належним доказом того, що саме їй здійснювалися перешкоди у користуванні житловим будинком.

Зазначає, що відповідач незаконно вважає себе повноцінною хазяйкою у спірному будинку, відібрала у неї ключі від будинку, не допускає у подвір`я, погрожуючи розправою. Із запропонованим нею у зустрічній позовній заяві варіантом поділу будинку та надвірних споруд не погоджується, оскільки такий поділ ущемляє її інтереси, як особи, яка має право на користування та володіння спадковим майном.

Просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до неї, ОСОБА_1 , про встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами в повному обсязі.

Відповідач, вона ж позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 направила на адресу суду відповідь на відзив по зустрічній позовній заяві, у якому просить викладені у відзиві на зустрічну позову заяву доводи та міркування залишити без задоволення, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає про те, що вони є власниками по 1/2 частині кожен житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Також їм виділено в натурі 0,045 га земельної ділянки згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2016 року.

У вказаному будинку, який належав покійній матері, а зараз їм, вона поселилася проживати ще до смерті матері та користується ним на цей час, а саме приміщеннями, які позивач просить виділити їй. Ці приміщення вона займала за життя матері, оскільки здійснювала за матір`ю догляд і вони разом проживали та користувалися, а після смерті матері вона продовжила проживати у будинку та користуватися саме цими приміщеннями у ньому.

Проте ОСОБА_1 вказує на те, що її вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки її проживання в будинку ще за життя матері та користування цими приміщеннями, не має ніякої переваги при розподілі майна в натурі.

Підтверджує, що дійсно їх частки в будинку є рівними, проте вважає, що вона має перевагу над ОСОБА_1 саме в тому, що просить виділити їй частину в будинку, якою вона користується тривалий час та яку утримує та використовує за належністю. Крім того, вона здійснювала догляд за матір`ю, яка мала бажання заповісти будинок тільки їй, але вона заперечувала проти цього, оскільки вона була не одна дитина у матері. ОСОБА_1 не проявляла ініціативи щодо догляду за матір`ю, але при розподілі майна хоче бути головною. Після смерті матері ОСОБА_1 самовільно зайняла кімнату 1-4 площею 20,9 кв.м, веранду а, зруйнувала перегородку, повикидала усі мамині речі у двір. У своєму відзиві остання зазначає про те, що лише її думка важлива, а вона та їх інша сестра не заслуговують на увагу.

Крім того, ОСОБА_1 вводить суд в оману зазначаючи про те, що вона нібито намагалася вирішити питання поділу будинку у досудовому порядку, а вона нібито проти цього заперечувала, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 постійно влаштовує сварки і скандали, ображає її, б`є, про що є висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи.

На її думку, довідки Паланської сільської ради, у яких викладені фактичні обставини, є належним доказом, а зауваження ОСОБА_1 щодо заінтересованості посадових осіб є безпідставними.

Позивач за первісним позовом, вона ж відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає, що є належним власником 1/2 частини будинковолодіння, що залишилося після смерті їх матері. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 постійно чинить їй перешкоди у користуванні її власністю, домовитися щодо фактичного розподілу у досудовому порядку можливості не має, тому вона і звернулася до суду з цим позовом. Зустрічний позов не визнає, оскільки вважає, що той факт, що ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю та здійснювала за нею догляд, не дає права останній обирати собі кращу кімнату у спадковому будинку. Вірним вважає саме її варіант розподілу спадкового будинку, а тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, а її позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, просить суд первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити за його безпідставністю. Зазначає про те, що матері сторін по справі за життя належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с. Паланка, Уманського району, який вона заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Останні спадщину прийняли та належним чином оформили на нього права, але її довіритель позбавлена можливості користуватися належним їй майном через неправомірні дії ОСОБА_3 , яка постійно створює перешкоди у реалізації таких прав. Вона пропонує ОСОБА_1 користуватися приміщеннями у будинку, що не придатні для належного проживання, не мають опалення, а собі обрала велику кімнату з опаленням, та інші приміщення, які не потребують додаткових переобладнань та перебудов. Вважає, що той факт, що ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю за якою здійснювала догляд, не дає їй переваги у користуванні спадковим будинком, оскільки вони є рівноцінними власниками та мають рівні права на будинковолодіння. На її думку, надані ОСОБА_3 письмові докази суд не може взяти до уваги, оскільки інформація викладена у довідках, виданих Паланською сільською радою, не може підтвердити факт проживання та користування відповідача за первісним позовом саме цими приміщеннями, а говорить лише про заінтересованість посадових осіб, які складали таку довідку. Письмові пояснення свідка, не мають юридичної сили, так як вона не допитувалася у судовому засіданні при розгляді цієї справи. У зв`язку із зазначеним просить первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі за його безпідставністю.

Відповідач за первісним, вона ж позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнала, вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Пояснила, що здійснювала догляд за їх матір`ю, у зв`язку з чим переїхала до неї та тривалий час вони проживали разом, фактично у певній частині будинку, належного їх матері. ОСОБА_1 за життя матері не цікавилася її життям та здоров`ям, але спадщину після смерті матері прийняла і на цей час намагається розпорядитися нею на свою користь, не зважаючи на те, що вони є рівними співвласниками. Вказує, що ніколи не чинила сестрі перешкоди у користуванні приміщенням. Пояснила, що запропонувала такий варіант розподілу, враховуючи, що тривалий час користується цією частиною будинку, утримуючи її у належному стані.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвокат Мельник О.Ф. в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову за його безпідставністю, та підтримав вимоги зустрічної позовної заяви. Пояснив, що сторони у справі за заповітом набули право власності по 1/2 частині кожен у будинковолодінні належному їх покійній матері. Їх частки є рівними, але не виділені в натурі. Його довіритель у вказаному будинку проживала ще за життя спадкодавця, оскільки здійснювала догляд за матір`ю, після смерті якої вона залишилася проживати у цьому ж будинку та користуватися тими ж житловими площами, якими користувалася раніше. ОСОБА_1 постійно не проживає у спадковому будинку, а користується ним лише періодично, при цьому той варіант розподілу який пропонує остання вимагає додаткових перебудов. Запропонований же його довірителем варіант відповідатиме інтересам сторін, враховуючи, що ОСОБА_3 постійно користується вказаними приміщеннями близько п`ятнадцяти років, утримує його, сплачує комунальні послуги та при такому розподілі сторони будуть мати рівноцінні частки у будинковолодінні. Також вважає, що ОСОБА_1 не надала належних доказів, підтверджуючих той факт, що нібито ОСОБА_3 чинить їй будь-які перешкоди у користуванні житловим приміщенням. За вказаних обставин просить суд відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 2 п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом, вона ж відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та відповідач за первісним позовом, вона ж позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , є власниками по 1/2 частці кожен житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2014 року, зареєстрованими в реєстрі за № 1-2261 та за № 1-2267, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі сформованим 19.11.2014 за № 38935215 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 19.11.2014 за № 29680682.

Після реєстрації права власності на спільне спадкове майно, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності та рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2016 у задоволенні її позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася до апеляційної інстанції і рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25.07.2016 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2016 було скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності задоволено частково, а саме вирішено питання щодо виділу в натурі земельної ділянки, але у задоволенні вимог щодо поділу спадкового будинку відмовлено. При прийнятті такого рішення колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 21.10.2015 у відповідності до якого розподіл будинку можливо провести лише при умові проведення реконструкції, в тому числі переобладнання наявних приміщень із влаштуванням нових дверних та віконних прорізів у несучасних стінах будинку та прибудови шляхом їх часткового розбирання, а також влаштування інженерних систем та комунікацій. При цьому враховано, що поділити будинок можливо лише шляхом переобладнання із втручанням в несучі елементи будівлі, що може привести до руйнування будівлі, тобто таке майно втратить своє цільове призначення визначене ч. 1 ст. 379 ЦК України та є небезпечним, у зв`язку з чим і відмовлено у задоволенні такої вимоги.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 почала проживати у спірному будинку, ще до відкриття спадщини, проти чого не заперечувала і ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні, а також підтверджується довідками Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, № 34 від 14.02.2014 та № 262 від 03.11.2017.

Також представниками Паланської сільської ради була опитана сестра сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_8 , 1938 року народження, про що складено відповідний акт 08.11.2017, підписаний сільським головою, секретарем сільської ради та депутатом сільської ради, яка підтвердила, що ОСОБА_3 проживала разом з їх матір`ю ОСОБА_9 з 2011 року, здійснювала за нею догляд, займалася господарством, обробляла земельну ділянку тощо.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо неналежності цих доказів, оскільки такі посилання носять лише формальний характер. Так, у відповідності до вимог частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

При пред`явленні позову позивач згідно ч.5 ст. 177 ЦПК України зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Ці докази він збирає сам у позасудовому порядку, що у вказаному випадку і було зроблено ОСОБА_3 при зверненні до суду із зустрічним позовом. Спосіб отримання доказу фактично оцінюється судом зі слів суб`єкта доказування. Якщо доказ викликає у суду сумнів, то доцільно перевірити порядок його отримання шляхом звернення до органу чи особи, яка його видавала. У вказаному випадку відсутні підстави для визнання зазначених доказів неналежними.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи те, що позивачем за первісним позовом не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком, суд не вбачає. При цьому суд враховує, що інший співвласник ОСОБА_3 пропонує варіанти розподілу спірного будинковолодіння з урахуванням попереднього рішення суду про неможливість фактичного поділу житлового будинку у відповідності до висновку експерта, також тривалого користування нею певними приміщеннями у спірному будинку та із співмірності розміру виділених кожному із співвласників будинку частин.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності

здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно

враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним

вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві

власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість

відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У відповідності до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , експлікація будинковолодіння становить: у житловому будинку А-1 кімната 1-2 площею 16,0 кв.м, кімната 1-3 площею 7,2 кв.м, кімната 1-4 площею 20,9 кв.м, коридор І площею 4,1 кв.м, веранда а, коридор площею 4,5 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, в господарських будівлях та спорудах: гараж О, сарай З, сарай Б, вбиральня К, гараж Ж, літня кухня Д, погріб Г, вимощення І, ворота № 2, хвіртку № 3, хвіртку № 4, огорожу № 5.

Згідно запропонованого ОСОБА_3 варіанту, в її користування просить виділити в житловому будинку А-1 приміщення: кімнату 1-2 площею 16,0 кв.м, кімнату 1-3 площею 7,2 кв.м, а також в господарських будівлях та спорудах: гараж О, сарай З, сарай Б, вбиральню К; в користування ОСОБА_1 виділити в житловому будинку А-1: кімнату 1-4 площею 20,9 кв.м, та в господарських будівлях та спорудах: гараж Ж, літню кухню Д та в спільному користуванні просить залишити коридор І площею 4,1 кв.м, веранду а, коридор площею 4,5 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, погріб Г, вимощення І, ворота № 2, хвіртку № 3, хвіртку № 4, огорожу № 5.

Враховуючи, що згідно із таким порядком користування спірним будинковолодінням площа виділених сторонам часток є майже рівною, а тому, на думку суду, такий порядок є найбільш сприятливим , доцільним та таким, що відповідатиме потребам співвласників.

За вказаних обставин, суд вважає, що зустрічний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме крім залишення у спільному користуванні приміщення у виді горища над будинком, як просить ОСОБА_3 у зустрічному позові, оскільки таке приміщення не виділене як окреме згідно технічного паспорту на житловий будинок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , судові витрати, слід покласти на позивача за первісним позовом. Також враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволені і позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією № 167 від 13.11.2017, вказані кошти мають бути стягнуті з відповідача за зустрічним позовом на користь іншої сторони.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Виділити в користування ОСОБА_3 в житловому будинку А-1 приміщення: кімнату 1-2 площею 16,0 кв.м, кімнату 1-3 площею 7,2 кв.м, а також в господарських будівлях та спорудах: гараж О, сарай З, сарай Б, вбиральню К.

Виділити в користування ОСОБА_1 в житловому будинку А-1: кімнату 1-4 площею 20,9 кв.м, та в господарських будівлях та спорудах: гараж Ж, літню кухню Д.

В спільному користуванні сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити коридор І площею 4,1 кв.м, веранду а, коридор площею 4,5 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, погріб Г, вимощення І, ворота № 2, хвіртку № 3, хвіртку № 4, огорожу № 5.

У задоволенні іншої частини позовних вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 04.08.2023.

Суддя: Р. В. Піньковський