Справа № 473/2721/23
РІШЕННЯ

іменем України

"13" вересня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі ПрАТ «СГ «ТАС») до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулося до суду з таким позовом, в якому вказувало, що 13 листопада 2019 року о 07 годині 07 хвилин на 34 км + 500 м автодороги Т-1511 «Братське-Вознесенськ» ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2103», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (що належить ОСОБА_4 ), виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з транспортним засобом «Renault», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , з послідуючим пошкодженням транспортних засобів.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як володільця транспортного засобу «ВАЗ 2103», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», а тому страховик в межах ліміту відповідальності виплатив потерпілому від правопорушення ОСОБА_3 за його заявою 30 378,09 грн. страхового відшкодування завданої шкоди.

Посилаючись на те, що страхувальник ОСОБА_4 скористався наданою йому відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пільгою щодо сплати страхового платежу у розмірі 50 відсотків вказаного платежу (за умови особистого використання транспортного засобу), проте допустив до керування автомобілем сторонню особу, а тому страховик на підставі п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (згідно якого у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування) просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, а саме 15 189,05 грн.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 19 червня 2023 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_3 .

В судове засідання представниця позивача ОСОБА_5 не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свої заперечення проти позову обґрунтовували тим, що 13 червня 2023 року, одразу ж після дорожньо-транспортної пригоди, відповідач за погодженням з ОСОБА_3 повністю відшкодував останньому матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження його автомобіля, узгоджену у розмірі 3 000 доларів США, про що потерпілим було складено відповідну розписку. Тому, оскільки ОСОБА_3 , отримавши безпосередньо від винної особи повне відшкодування завданої шкоди, не мав права на отримання страхового відшкодування, а тому таке відшкодування виплачене йому безпідставно. Виходячи з цих обставин, відповідач та його представник вважали, що позовні вимоги є безпідставними, а ПрАТ «СГ «ТАС» повинно звернутися з вимогою до ОСОБА_3 про повернення безпідставно отриманої страхової виплати. Звертали увагу суду на те, що ухвалення рішення на користь позивача за таких обставин призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності відповідача, що заборонено законом.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представниці позивача та третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 13 листопада 2019 року о 07 годині 07 хвилин на 34 км + 500 м автодороги Т-1511 «Братське-Вознесенськ» ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2103», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (що належить ОСОБА_4 ), виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з транспортним засобом «Renault», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , з послідуючим пошкодженням транспортних засобів.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як володільця транспортного засобу «ВАЗ 2103», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» (а.с. 10).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу «Renault Scenic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , було завдано матеріальну шкоду у вигляді витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу (а.с. 7, 8).

Згідно копії звіту про оцінку автомобіля Renault Scenic реєстраційний номер НОМЕР_2 від 05 грудня 2019 року №182/11-19 (а.с. 14-22) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Scenic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, без урахування коефіцієнта фізичного зносу складових становить 83 466,66 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових та, відповідно, вартість матеріального збитку становить 35 784 грн.

З матеріалів справи (а.с. 6, 9) вбачається, що 10 січня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 07 травня 2020 року із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно копії платіжного доручення від 03 червня 2020 року №102138 (а.с. 4) ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило ОСОБА_3 30 378,09 грн. страхового відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог п.п. 22.1 ст. 22, ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу потерпілого. При цьому потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За загальним правилом, передбаченим п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, у випадках передбачених законом, після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу.

Проте, оскільки ОСОБА_4 , як власник транспортного засобу «ВАЗ 2103», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , скористався наданою йому відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пільгою щодо сплати страхового платежу у розмірі 50 відсотків вказаного платежу (за умови особистого використання транспортного засобу), проте допустив до керування автомобілем сторонню особу, а тому застосовуються правила п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Тобто, згідно вказаного правила, страховик, сплативши страхове відшкодування, має право від особи, відповідальної за шкоду вимагати компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Однак з наявної в матеріалах справи копії розписки ОСОБА_3 від 13 листопада 2019 року, складеної в присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ОСОБА_7 (а.с. 34), вбачається що 13 листопада 2019 року, тобто у день дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 3 000 доларів США в якості відшкодування завданої шкоди.

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .. ОСОБА_7 пояснили, що 13 червня 2023 року вони були свідками отримання ОСОБА_3 від відповідача коштів у розмірі 3 000 доларів США. Вказані кошти були передані у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася у цей же день. Кошти у розмірі 3 000 доларів США були отримані особисто потерпілим, про що останнім було власноручно складено та підписано відповідну розписку. Після отримання коштів та складання розписки ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про те, що завдана йому шкода повністю відшкодована та він не має жодних матеріальних претензій до ОСОБА_1 .

Вказані показання є логічними, детальними, послідовними, а тому не підлягають сумніву.

Тобто, згідно офіційного курсу валют станом на 13 листопада 2019 року (24,4619 грн. за 1 долар США) ОСОБА_3 у день дорожньо-транспортної пригоди отримав від ОСОБА_1 в еквіваленті 73 385,70 грн. у якості відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, на момент отримання ОСОБА_3 страхової виплати останній вже скористався своїм правом на отримання повного відшкодування завданої шкоди безпосередньо від винної особи, що не суперечить вимогам закону.

В постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право потерпілої особи на отримання страхового відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди безпосередньо від страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність винної у завданні шкоди особи, не є безумовним та не перешкоджає, у випадках встановлених законом, вимагати потерпілим такого відшкодування безпосередньо від винної особи.

Водночас, у своїй постанові від 12 квітня 2022 року у справі №373/1392/20 Верховний Суд у подібній справі (за обставинами якої потерпілий, отримавши відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди безпосередньо від винної особи, в подальшому звернувся до страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність винної особи, з заявою про виплату страхового відшкодування) зазначив, що: «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуває право зворотної вимоги (регресу).

Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права керування транспортним засобом відповідної категорії (п. б) підп. 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У цій справі ПрАТ «УПСК» порушує питання про стягнення з відповідача у порядку регресу грошових коштів, які були виплачені ним як відшкодування матеріальної шкоди.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд першої інстанції правильно констатував, що оскільки потерпілий не заперечував факт отримання грошових коштів у розмірі 3 500,00 дол. США у рахунок відшкодування шкоди, завданої унаслідок ДТП, безпосередньо від винної особи, то він отримав страхове відшкодування безпідставно, і за цих обставин позовні вимоги у частині вимог до винної особи задоволенню не підлягають».

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 попередньо отримав повне відшкодування завданої йому шкоди від ОСОБА_1 , а тому подальша виплата йому страхової виплати була безпідставною.

За встановленого, вимоги ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування є безпідставними, а права страховика підлягають захисту у інший спосіб шляхом пред`явлення вимоги до отримувача страхового відшкодування про стягнення коштів, отриманих без відповідної правової підстави.

З урахуванням наведеного, вимоги ПрАТ «СГ «ТАС» задоволенню не підлягають.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2023 року.

Суддя: О.В.Вуїв