КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/3582/22 Головуючий у суді І інстанції: Фролова І.В.
провадження №22-ц/824/9892/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Калюжного Сергія Сергійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № 3098 від 13 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 »; стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» невиплачену йому заробітну плату за період відсторонення від роботи з 13 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року, а також стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» понесені ним судові витрати.

Свій позов обґрунтовував тим, що він працює на посаді охоронника сектора банківської безпеки та охорони № 11 відділу організації охорони та інженерно-технічного захисту управління банківської безпеки Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк». Наказом начальника філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № 3098 від 13 грудня 2021 року, його було відсторонено від роботи до усунення причин, що зумовили відсторонення і отримання допуску до роботи, без збереження заробітної плати. Вказаний наказ був виданий на підставі статті 46 КЗпП; частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»; Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153 (зі змінами), у зв`язку з відмовою надати медичний висновок про протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або надати документ, що підтверджує здійснення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 відповідно до акта від 06 грудня 2021 року, складеного головним інженером безпеки сектора № 11 Олексієнко О.В..

Позивач вважає зазначений наказ № 3098 від 13 грудня 2021 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він суперечить вимогам Конституції України, КЗпП України та Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ начальника Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за №3098-к від 13 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ».

Стягнуто з Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаний з відстороненням від роботи з 13 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року у розмірі 18 478 гривень 46 копійок.

Стягнуто з Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Калюжний Сергій Сергійович, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, в зв`язку з чим дійшов висновку, що наказ від 13.12.2021 №3098-к про відсторонення від роботи ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Представник апелянта зазначив, що АТ «Ощадбанк» включено до «Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83.

Згідно з п.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину :а запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити зокрема, відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 яких визначена Переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СОVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Водночас представник апелянта зазначив, що примушування до вакцинації чинним законодавством України не передбачене, навіть якщо вакцинація проти окремих хвороб є обов`язковою, атому змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, і з огляду на це чинне законодавство покладає на керівників підприємств, установ, організацій обов`язок відсторонювати від роботи певних працівників без збереження за ними заробітної плати.

Вказував також, що трудова функція ОСОБА_1 передбачала об`єктивну необхідність під час виконання посадових обов`язків особисто контактувати з іншими людьми, в тому числі із невизначеною кількістю клієнтів та відвідувачів установи Банку.

Крім цього, враховуючи специфіку виконуваної роботи, забезпечення громадського порядку та особисту безпеку працівників і клієнтів в межах установи банку, трудовою функцією згідно покладених посадових обов`язків, у період з грудня 2021 року до лютого 2022 року у Банка була відсутня організаційна та технічна можливість встановлення дистанційної/надомної форми організації праці для ОСОБА_1 ..

Представник апелянта зазначав, що позивач є працівником підприємства, включеного до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави від 04.03.2015 за №83, однак при цьому позивач не пройшов та не бажав пройти профілактичне щеплення, а також не надав доказів щодо наявності у нього абсолютних протипоказань до проведення профілактичного щеплення. Таким чином, відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати на підставі наказу від 13.12.2021 №3098-к є правомірним та законним.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказував на те, що заявлена позовна вимога про нарахування та виплату позивачу заробітної плати за час відсторонення від роботи є похідною позовною вимогою, тому представник апелянта вважає, що зважаючи на відсутність підстав для визнання дій Банку протиправними та скасування наказу №3098-к від 13.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », тому відсутні правові підстави для задоволення інших заявлених позовних вимог, які є похідними.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що відповідач філія - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" не є належним відповідачем по справі, оскільки остання є відокремленим підрозділом АТ "Ощадбанк", не наділена статусом юридичної особи, здійснює свою діяльність на території м. Києва та Київській області від імені юридичної особи, якою є АТ "Ощадбанк" з місцезнаходженням м. Київ, вул. Госпітальна, 12Г.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

05 вересня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Смірнової Т.В., в якому просила розглядати справу без її участі та участі позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що запобігання зараженню вірусом, не може розглядатись як легітимна мета за обставинами цієї справи, оскільки обмеження позивача в праві заробити собі на життя та на повагу до його приватного життя полягає у праві вибору не робити те, що не визнано обов`язковим для всіх жителів України за законом.

Відповідачем не спростовано той факт, що відсторонення відбулося за відсутності фактичних обставин, які мають бути встановлені та підтверджені відповідними доказами. Зокрема, окрім посилань про те, що позивачу роз`яснювався обов`язок зробити щеплення та наслідки у вигляді відсторонення від роботи у разі його нездійснення, відповідачами так і не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову чи ухилення від проведення щеплення, оскільки відмова особи надати про себе інформацію, що містить лікарську таємницю не є доказом, за яким можливо встановити відсутність чи ухилення від проведення щеплення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, та прийшов до висновку, що середня заробітна плата, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з 13 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року складає суму у розмірі 18 478 гривень 46 копійок.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Щодо позовних вимог в частині до Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що філія - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем у даній справі, з огляду на те, що вона не наділена цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цьому цивільному процесі. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що в частині позовних вимог до Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» слід відмовити.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 51 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобіганню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 12 цього Закону профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» № 211 від 11.03.2020 на всій території України з 12.03.2020 запроваджено карантин, який згодом неодноразово продовжувався, та на час розгляду справи до 30 червня 2023 року.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Наказом Міністерство охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який надалі було доповнено (далі - Перелік № 2153). За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Згідно ст. 286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання, інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституцій України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (статті 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта стаття 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі N 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що: «нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. За змістом Переліку N 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Однак апеляційний суд залишив указані обставини поза увагою та не врахував, що відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, працюючи черговою по переїзду, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивачку заробітку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постановах від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20), від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 (провадження № К/9901/283/18), від 08 лютого 2021 року у справі № 630/554/19 (провадження № 61-6307св20).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті).

Встановлено, що з 18 липня 2016 року позивача було призначено на посаду інспектора сектора банківської безпеки та охорони № 11 відділу організації охорони та інженерно-технічного захисту управління банківської безпеки Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», що підтверджується копією наказу № 2357-к від 11.07.2016 року (а.с. 11).

Наказом № 4692-к від 20 листопада 2017 року, позивача було переведено на посаду охоронника сектора банківської безпеки Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (а.с. 12).

Відповідно довідки про доходи, яка видана ОСОБА_1 , вбачається, що останній працює в Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" з 18 липня 2016 року на посаді охоронника і його заробіток з січня 2021 року по 17 грудня 2021 року включно складає 114 330,83 грн (а.с. 13).

З копії Акту від 09 грудня 2021 року вбачається, що головний інженер безпеки сектора № 11 запропонував ОСОБА_1 надати документ, що підтверджує здійснення ним обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або медичний висновок про протипоказання до вакцинації; ОСОБА_1 , в свою чергу, відмовився надати дані про здійснення ним щеплення і його повідомили про необхідність ознайомитися з наказом про відсторонення від роботи (а.с. 18).

Згідно попередження від 09 грудня 2021 року, ОСОБА_1 було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19.

З наказу № 3098-к від 13.12.2021 вбачається, що ОСОБА_1 , охоронника сектора банківської безпеки та охорони № 11 відділу організації охорони та інженерно-технічного захисту управління банківської безпеки філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», з 13.12.2021 відсторонено від роботи до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, і отримання допуску до роботи, без збереження заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачу було надано мало часу, для прийняття рішення щодо вакцинації.

З копії наказу № 390-к від 28.02.2022 вбачається, що ОСОБА_1 був допущений до роботи.

Також враховуючи, що встановлення карантину щодо поширення COVID-19 в Україні закінчився 30.06.2023 року, а позивача допущено до роботи 28.02.2022 року під час продовження дії карантину, суд апеляційної інстанції вважає, що такі дії відповідача (щодо відсторонення позивача від роботи) є незаконними.

Зі змісту вищевказаного наказу вбачається, що при його прийнятті начальник філії - Головного управління по м. Києву та Київській області, керувався статтею 46 КЗпП України, частиною 2 статті 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Надаючи правову оцінку наказу про відсторонення позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його неправомірність, оскільки дії роботодавця в цьому випадку, щонайменше, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винесення відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 2 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Слушним також є висновоком суду першої інстанції про те, що Наказ № 93-к від 08.11.2021 року про відсторонення ОСОБА_3 від виконання роботи не містить відомостей на підтвердження відмови позивача здійснити щеплення у порядку, встановленому частиною шостою статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Тому суд апеляційної інстанції вважає, що відмова або ухилення від щеплення, які є підставою для відсторонення від роботи, належним чином повинні бути зафіксовані, відібрані від позивача пояснення щодо усіх обставин, тоді доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що оскаржуваний наказ про відсторонення позивача від виконання роботи не містить відомостей про його медичний огляд та відібране у позивача лікарем відповідне письмове підтвердження.

Частина доводів апеляційної скарги були викладені АТ "Державний ощадний банк України" у відзиві на позовну заяву (а.с. 132-144), які судом першої інстанції було проаналізовано та яким надано правову оцінку, а тому вказані доводи не потребують додаткового правового аналізу.

Доводи апеляційної скарги про те, що право позивача на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач не вакцинував проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 яке є обов`язковим, та не надала медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації, тому відсторонення позивача від роботи має об`єктивне та розумне обгрунтування, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Відтак пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 слід розуміти не як надання повноважень для відсторонення працівників, а як наголошення необхідності дотримання закону, зокрема, пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", яка і регулює процедуру такого відсторонення. В іншому випадку, з метою правової визначеності та враховуючи принцип належного урядування, Кабінет Міністрів України у вказаній постанові мав би зазначити про це.

У п. 3.2. рішення від 28.08.2020 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", положень частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" Конституційний Суд України наголосив, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 4, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України; обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Конституційний Суд України констатував, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать постанова Кабінету Міністрів України і наказ Міністерства охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що специфіка виконавчої роботи позивача є забезпечення громадського порядку та особисту безпеку працівників і клієнтів в межах установи банку, трудовою функцією згідно покладених посадових обов'язків, у період з грудня 2021 року до лютого 2022 року у банка була відсутня організаційна та технічна можливість встановлення дистанційної/надомної форми організації праці для ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції відхиляє та вважає, що умови праці, у яких позивач фактично працює, не дають підстав для висновку, що такі збільшують вірогідність зараження COVID-19, оскільки з дотриманням санітарно-епідеміологічні правил безпеки на роботу місці є можливим уникнути загрозу зараження іншим людям.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що позивача допущено до роботи 28.02.2022 року відповідно до наказу № 390-к, тобто через 78 днів після відсторонення (відсторонено 13.12.2021 року), при цьому на час допуску у позивача також не було щеплення проти COVID-19. Отже суд апеляційної інстанції, вважає що втручання в трудові права позивача не були пропорційними легітимній меті.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував висновки щодо застосування норм права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 130/3548/21, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі правові висновки викладені у даній постанові та враховані під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції з урахування обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що трудове та майнове право позивача було порушено відповідачем.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Калюжного Сергія Сергійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «20» вересня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник