КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №759/26639/21 Головуючий у 1 інстанції: Ключник А.С.

Провадження №22-ц/824/10960/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

за участю секретаря Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами адвоката Таращука Олексія Ігоровича - представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просила суд стягнути з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на її користь пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 17 640,00 грн.; 3% річних, в розмірі 4 832,87 грн.; інфляційні нарахування, у розмірі 14 700,00 грн.; моральну шкоду, у розмірі 44 220,00 грн.; а також 6767,00 грн. судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року заяву адвоката Танцюри Ю.Б. - представника АТ «ОТП Банк» про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 25 травня 2023 року адвокат Таращук О.І. - представник ОСОБА_1 направив до суду апеляційну скаргу.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року апелянт зазначив, що висновок суду першої інстанції про невідповідність поданої позивачем до Банку заяви на видачу готівки вимогам Інструкції №103, не відповідає дійсним обставинам справи та вище вказаним нормам, є помилковим, адже виключний перелік обов`язкових реквізитів (визначених п.п. 104,105 розд. VI Інструкції № 103) заяви на видачу готівки, встановленою додатком 12 до Інструкції № 103 повністю співпадав із реквізитами поданої позивачкою 05.04.2021 до Банку заяви.

Зазначив, що 05 квітня 2021 року Банк прийняв від позивача заяву на видачу готівки,зареєстрував її, проставив вхідний штамп та підпис працівника Банка.

Лише 05 травня 2021 року (тобто через 30 днів) Банк вперше повідомив позивачку, що подана, нею заява начебто оформлена з порушеннями та їй слід оформити заяву належним чином.

Що ж до посилань на власноручний підпис отримувача коштів на заяві на видачу готівки, то цей підпис у відповідній графі заяви виконано ОСОБА_1 особисто, у присутності працівника AT «ОТП БАНК».

Будь які докази протилежного в матеріалах справи відсутні, відповідачем не надавалися і про їх існування в ході розгляду справи в суді першої інстанції він не повідомляв.

Підпис на заяві дійсно належить позивачці, що остання категорично підтверджувала в судовому засіданні та у своїй відповіді на відзив (т.1 а.с.234).

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, 05 червня 2023 року адвокат Таращук О.І. - представник ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу.

Просив скасуватидодаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 рокута ухвалити нове, щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги на додаткове рішення Святошинського районного суду від 08 травня 2023 року апелянт зазначив, що розгляд заяви AT «ОТП БАНК» про ухвалення додаткового рішення відбувся в судовому засіданні 08 травня 2023 року (яке було призначено на 09:30 год.) за відсутності позивача, яка не була повідомлена судом належним чином про місце, дату і час судового засідання.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 292 777,95 грн, суд першої інстанції не взяв до уваги заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

ОСОБА_1 просила стягнути з AT«ОТП БАНК» лише 81 392,87 грн. та судові витрати в розмірі 6 767,00 грн., а задоволений судом розмір судових витрат в 3,5 разів перевищує розмір заявлених позовних вимог, що є явно неспівмірним.

У судовому засіданні адвокат Шульженко І.В. - представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Також підтримав апеляційну скаргу на додаткове рішення просив її задовольнити додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про стягнення судових витрат на користь ОСОБА_1 .

Адвокат Воронцова Ю.Б. - представник АТ «ОТП Банк» заперечувала проти апеляційних скарг ОСОБА_1 , просила залишити їх без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2019 року між сторонами було укладено Договір про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» у гривні.

Укладення Договору відбулось шляхом підписання сторонами Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" № 033/000059/19 від 13 вересня 2019 року.

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відділення «Дарницьке» АТ «ОТП Банк» та подала заяву на роздрукованому бланку Додатку № 12 до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні «Заява на видачу готівки», вже заповненому нею від руки із підписом у графі «Підпис отримувача», про видачу готівки зі свого поточного рахунку у розмірі 2 100 000,00 грн.

Заява була прийнята Банком як вхідна кореспонденція та зареєстрована за вхідним номером № 013-05/110.

27.04.2021 року ОСОБА_1 подала до Банку ще одну письмову заяву, яка була зареєстрована в АТ «ОТП Банк» за вх. № 013-5/120, в якій зазначила, що не зважаючи на неодноразові звернення, готівкові кошти їй видані не були, а про причини зволікання у видачі цих коштів їй нічого невідомо.

Просила Банк надати письмову відповідь з приводу «затягування із видачею» готівкових коштів у розмірі 2 100 000,00 грн за заявою від 05 квітня 2021 року та вимагала терміново видати вказану суму. Відповідь ОСОБА_1 просила видати їй особисто, попередивши про її готовність за телефоном зазначеному у заяві.

06 травня 2021 року ОСОБА_1 подала до Банку ще одну заяву (зареєстрована в АТ «ОТП Банк» за вх. № 013-01/121 від 06.05.2021), в якій підтвердила, що 05 травня 2021 року вона відвідувала відділення «Дарницьке» АТ «ОТП Банк», де їй було запропоновано скласти заяву на видачу готівки у відповідності до вимог Інструкції № 103 та отримати готівкові кошти у визначеному цією Інструкцією порядку.

06 травня 2021 року АТ «ОТП Банк» повідомило ОСОБА_1 письмово про те, що поданий 05 квітня 2021 року року нею документ не може вважатися заявою на замовлення готівки або видачу готівки, та роз`яснило, порядок оформлення заяви на видачу готівки, яка повинна роздруковуватися програмним комплексом у Банку та підписуватися власноручним підписом клієнта у присутності працівника Банку і крім того необхідність заявнику зазначати певні реквізити у зазначеній заяві.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що АТ «ОТП Банк» не було порушено строків видачі готівкових коштів Позивачу, а дії Банку відповідали положенню пункту 4.3.4. Правил користування рахунками АТ «ОТП Банк» (публічних) (у редакції від 14.07.2021, яка діяла на момент подачі ОСОБА_1 документу від 05.04.2021) і відповідно відсутні правові підстави для покладення на Банк відповідальності у вигляді виплати ОСОБА_1 моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суд першої інстанції враховуючи наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний судом встановлено, що згідно з Інструкцією "Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні",затвердженою постановою Правління НБУ від 25.09.2018 № 1034, в ст. VI п. 102 встановлено, що до касових документів, які оформляються банками (філіями, відділеннями) згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належіть також і заява на видачу готівки (додаток 12).

Згідно з п.104 зазначеної інструкції встановлено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити:

1) найменування банку, який здійснює касову операцію;

2) дату здійснення операції;

3) зазначення платника та отримувача;

4) суму касової операції;

5) масу банківського металу (за операціями з банківськими металами);

6) призначення платежу;

7) власноручні підписи або ЕП платника/отримувача;

8) власноручний підпис або кваліфікований ЕП працівника банку (філії, відділення), уповноваженого здійснювати касову операцію;

9) номер рахунку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок);

10) найменування банку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок).

Касові документи можуть додатково містити електронну печатку.

Пунктом 105 Інструкції встановлено, що грошовий чек, заява на видачу готівки, заява про приймання/видачу банківських металів, відповідно до яких банк (філія, відділення) видає клієнтам готівку/банківські метали, незалежно від суми мають містити:

1) найменування пред`явленого документа отримувача (паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладання правочинів);

2) серію (за наявності), номер і дату видачі пред`явленого документа отримувача;

3) найменування установи, що видала документ [для нерезидентів - номер (за наявності - серія) паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, громадянство].

Реквізити в усіх касових документах заповнюються згідно з правилами, зазначеними в додатку 19 до цієї Інструкції.

Матеріалами справи встановлено, що заява ОСОБА_1 від 05.04.2021 про видачу готівки була прийнята банком та зареєстрована як вхідна кореспонденція.

Але заява не відповідала вимогам Інструкції "Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні" (в редакції діючий на 05.04.2021), та правилам

Відповідно до п. 107 зазначеної Інструкції клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів чи системи автоматизації банку (далі - САБ).

Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм власноручним підписом або ЕП.

За правилами користування рахунками АТ «ОТП Банк» клієнт перед тим як отримати готівку у сумі яка перевищує 50 000 грн або еквівалент цієї суми у іншій валюті, не пізніше ніж за 2 Банківських дні до дати отримання готівкових коштів, повинен подати банку заявку на їх отримання.

Сама заява на видачу готівки роздруковується програмним комплексом в день її видачі, у якій зазначаються усі необхідна реквізити та підписується клієнтом власноручно у присутності працівника банку безпосередньо при отриманні готівки.

Оскільки ОСОБА_1 подала до банку заяву без урахування вимог Інструкції "Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні", затвердженою постановою Правління НБУ від 25.09.2018 (в редакції діючий станом на 05.04.21), та правил користування рахунками АТ «ОТП Банку» то у банку, без заявки на видачу готівки, не було правової підстави для видачі готівки по вказаній заяві.

06 травня 2021 року, коли ОСОБА_1 з`явилася до відділення «Дарницьке» АТ «ОТП Банк» і після її звернення до працівника Банку для оформлення заяви та отримання готівки у встановленому Інструкцією № 103 порядку, вона отримала готівку.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Позивачем не надано доказів допущення порушень її прав як споживача з боку АТ "ОТП Банк".

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо не відповідності висновку суду щодо поданої позивачем заяви про видачу готівки, яка на думку апелянта мала усі необхідні реквізити.

Як вже було зазначено перед видачею готівки клієнт повинен звернутись до працівника банку для формування заявки на її отримання, яка оформлюється і заповнюється за допомогою працівника банку в автоматичному режимі із зазначенням усіх необхідних реквізитів. Після оформлення заявки клієнт підписує її у присутності представника банку.

Заява про видачу готівки оформлюється клієнтом в день її видачі, що відповідає вимогами Інструкції №103 і правилам банку.

Отримання Банком заяви позивача від 05.04.23, яка не відповідає правилам АТ «ОТП Банку» користування рахунками та вимогам Інструкції НБУ № 103, та підписана нею не у присутності представника банку і не сформована в автоматичному режимі передбаченому правилами банк, не є юридичним обов`язком і підставою для банку для видачі готівки, оскільки суперечить правилам банку про користування рахунками та Інструкції НБУ № 103.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову,

Враховуючи викладене, апеляційна скарга на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року підлягає залишенню без задоволення.

Щодо оскарження апелянтом додаткового рішення, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги в цій частині враховуючи наступне.

Колегія суддів встановила, що додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року було задоволено заяву АТ «ОТП Банк» про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 292 777,95 грн.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті сторони судом у судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

У ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Аналіз постанов Верховного суду підтверджує, що застосування п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України однакове, передбачуване та послідовне.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу.

Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

З урахуванням невиконання судом першої інстанції вимог процесуального закону і щодо повідомлення сторони про час, день та місце розгляду справи колегія суддів прийшла до висновку про скасування додаткового рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу АТ «ОТП Банк» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 3) ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так у заяві про стягнення витрат на правову допомогу АТ «ОТП Банк» зазначив суму витрат у розмірі 292 777,95 грн., на підтвердження яких надано копію рамкового договору №22/06-22 про надання правової допомоги від 22.06.2022 року; копію витягу з договору про надання правової допомоги №22/11-16 від 16.12.2022 року; копію рахунку на оплату правової допомоги №177 від 21.12.2022 року; копію платіжного доручення № від 23.12.2022 року; копію Акту №1 прийому-передачі наданих юридичних послуг від 28.04.2023 року.

З урахуванням вимог співмірності, граничного розміру передбаченого Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», витрат на правову допомогу, розміру позовних вимог ОСОБА_1 та заяви її представника про зменшення витрат на правовому допомогу колегія суддів вважає за можливе зменшити суму витрат на правову допомогу на користь АТ "ОТП Банк" до 80 000 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Таращука Олексія Ігоровича - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року скасувати.

Заяву Акціонерного товариства "ОТП БАНК" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (ідентифікаційний код 21685166) витрати на правову допомогу у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

В решті вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко