П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року м. Київ

Справа №761/10487/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4459/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Фролової І.В., 13 вересня 2022 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» про повернення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 27024,47 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 23 квітня 2012 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір № 003-13555-230412 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, умовами п. 1.3 якого визначено, що банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн та на день укладення цього Договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 27800 грн. 27 січня 2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги № 1-27/01 до ТОВ «ФК «Фінрезерв Плюс» перейшло право нового кредитора за кредитним договором.

15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 12569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 003-13555-230412 від 23 квітня 2012 року, у розмірі 27024,47 грн. Виконавчий напис видано для стягнення: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 20596,14 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 6053,33 грн, строкової заборгованості за штрафами і пенями - 225 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису 14 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем І.Б. було відкрито виконавче провадження, виконано та у подальшому винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2021 року, у зв`язку зі сплатою боржником боргу в повному обсязі, сплатою витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця.

Разом з тим, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 08 січня 2022 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 15 березня 2021 року за №12569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв Плюс» заборгованості у розмірі 27024,47 грн.

За вказаних обставин, стягнута з позивача на користь відповідача сума грошових коштів є безпідставно набутою і перебуває у останнього, а тому позивач просив про її стягнення.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» про повернення безпідставно набутих коштів залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що правовою підставою набуття відповідачем коштів позивача, став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним, а кошти - отримані відповідачем в межах виконання виконавчого напису (а.с.47-50).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що правовою підставою набуття відповідачем коштів позивача став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним, натомість сума в розмірі 27024,47 грн, була стягнута примусово, шляхом відрахування із заробітку та списання коштів з банківського рахунку на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню. При цьому, позивач також зазначав, що договірні зобов'язання між позивачем та відповідачем перебувають поза змістом оспорюваних відносин, а факт наявності чи відсутності заборгованості між сторонами за договором від 23 квітня 2012 року може бути предметом іншого спору (а.с. 52-55).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 23 квітня 2012 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір № 003-13555-230412 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки.

У п. 1.3 Договору встановлено, що Банк надає Клієнту Кредит шляхом відкриття Клієнту відновлювальної відкличної Кредитної лінії в загальному розмірі 30000,00 грн та на день укладання цього Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку в суму 27800,00 грн (а.с.14-15).

27 січня 2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги №1-27/01 до ТОВ «ФК «Фінрезерв Плюс» перейшло право Нового кредитора за Кредитним договором. Ці обставини встановлені рішенням Франківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року у справі № 465/8168/21 (а.с.6-10)

15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №12569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв Плюс» заборгованості за кредитним договором № 003-13555-230412 від 23 квітня 2012 року у розмірі 26874,47 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 20596,14 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 6053,33 грн, строкової заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 225 грн. Також, у виконавчому написі зазначено, що за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України`Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача у розмірі 150 грн, яка підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (а.с.16).

14 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем І.Б. було відкрито виконавче провадження. У цей же день винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, та постанову про арешт майна боржника, а саме, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 30199, 36 грн (а.с.18-21).

28 квітня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до цієї постанови, загальна сума, яка підлягає стягненню із Боржника за виконавчим провадженням № 65154877 складає 30199, 36 грн (а.с.22).

28 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем Ігорем Богдановичем видано постанову ВП №65154877 про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою боржником боргу в повному розмірі, сплатою витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця. Даною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.17).

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року у справі № 465/8168/21 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 15 березня 2021 року за № 12569 про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» заборгованості в розмірі 27024,47 грн, таким, що не підлягає виконанню (а.с.6-10). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень дане рішення суду сторонами у справі не оскаржувалось та набрало законної сили, після спливу строку на апеляційне оскарження, тобто 08 січня 2022 року

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне.

За правовою природою конструкція зобов'язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов'язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов'язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов'язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов'язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов'язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов'язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов'язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов'язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов'язаний зобов'язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/1555, у постанові від 08 вересня 2022 року у справі №201/6498/20.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору є грошові кошти сплачені позивачем в ході виконавчого провадження з виконання виконавчого напису ноніуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.

За даними приватного виконавця, в межах виконавчого провадження № 65154877, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в повному обсязі визначеному у виконавчому написі, тобто у сумі 27024,47 грн,

Таким чином, на користь відповідача з позивача була стягнута сума в розмірі 27024,47 грн на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. У такому разі відповідач, як набувач такого майна, з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно на підставі ст.1212 ЦК України

Водночас, оскільки підставою для стягнення коштів з позивача був саме виконавчий напис нотаріуса, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, тобто підстава набуття коштів відповідачем відпала, до спірних відносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи, на вищенаведені положення законодавства та вже усталену судову практику, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, оскільки сам по собі факт існування зобов'язань позивача за кредитним договором не є підставою примусового стягнення коштів без відповідного рішення суду або чинного виконавчого напису нотаріуса.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку та дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Вказане, у свою чергу, дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції , відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд переглядає і питання розподілу судових витрат.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінрезерв Плюс», з останнього підлягають до стягнення на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,6 грн, що становить загальну суму 2411 грн.

При зверненні до суду з позовом позивачем не вказано про стягнення витрат на правничу допомогу. Однак, до позовної заяви долучена копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 02 травня 2022 року, укладеного між позивачем та АО «Мицик, Кравчук і Партери», а також рахунок на сплату вартості наданих послуг в розмірі 15000 грн, ордер на представництво інтересів позивача виданий АО «Мицик, Кравчук і Партери» адвокату Кравчук П.І., та копія його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.30-34).

В силу ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проте вказані вимоги процесуального закону стороною позивача не виконані, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» про повернення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 27024 (двадцять сім тисяч двадцять чотири) гривень 47 копійок та судові витрати в розмірі 2411 (дві тисячі чотириста одинадцять) гривень 00 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв Плюс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Ризька, 73-г, оф. 7.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук