Дата документу 19.09.2023 Справа № 337/2618/23
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 337/2618/23 Головуючий у 1-й інстанції: Мальований В.О. Провадження №22-ц/807/1888/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Біліченка Олега Олександровича звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначено, що у період з 1992 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємствах: 1) ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», стаж 15 років, 06 місяців; 2) ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна стаж 02 роки, 01 місяць. Так, загальний стаж роботи цих підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів - 17 років 07 місяців. 13.12.2022 позивач звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за власним бажання, на сьогодні не працює. Позивачу було встановлено професійні захворювання: «1. Вібраційна хвороба 2 ст. (другого ст.) від дії загальної вібрації (хронічна плірадикулнейропатія з помірними статико динамічними порушеннями м`язово тонічним та больовим синдромами); 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. (третій ст.) за класифікацією ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 ; 3. Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН 1 -2 ст. (першого другого ст.)». Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.03.2023 року (Форма П - 4): Пункт 9: дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 15.02.2023. Пунктами 17, 18 цього акту встановлено: Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» (02 роки 01 місяць), на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (15 років 06 місяців). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна», ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього акту) та перевищення їх показників по ГДК (вібрація, виробничий шум, запиленість повітря). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААГ № 159786 від 24 квітня 2023 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інваліднсті професійне захворювання. Ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 60 %. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавців (відповідачів) позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я (а саме отриманням професійного захворювання). Отримання позивачем професійного захворювання, і як наслідок цього - 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності на 60 % - призводить його до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово відповідачами. Позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Позивачу 50 років, з яких значну частину життя він працював за робітничим професійним напрямком на підприємствах Відповідачів, інших спеціальностей він не має. Однак, станом не теперішній час, працювати за фахом позивач фізично не зможе ніколи, за станом свого здоров`я, змінився стан та якість життя позивача, що завдає йому постійних моральних страждань. Отже, позивач оцінює спричинену йому відповідачами моральної шкоду (внаслідок фізичних та душевних страждань) в загальному грошовому вимірі в розмірі 60 000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь позивача одноразово грошову суму в розмірі 52 890 грн., як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в процентному співвідношенні 88, 15 % від загальної суми витрат на правову допомогу; стягнути з ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна», на користь позивача одноразово грошову суму в розмірі 7 110 грн., як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в процентному співвідношенні 11, 85 % від загальної суми витрат на правову допомогу.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 одноразову грошову суму у розмірі 52 890 грн, як відшкодування завданої моральної шкоди, спричинену внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_1 одноразову грошову суму у розмірі 7 110 грн, як відшкодування завданої моральної шкоди, спричинену внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7 052 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 948 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» в дохід держави судовий збір в розмірі 914,17 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» в дохід держави судовий збір в розмірі 127,22 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року та відмовити у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції вирішено питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки отримує пенсію; моральні страждання позивача повинен полегшувати той факт, що йому не потрібно знову заради соціальних виплат займатися важкою та небезпечною працею, а стягнутий розмір 65 тисяч гривень є завищеним та таким, що не відповідає принципу співмірності та пропорційності. Також зазначено, що сума, стягнута на професійну правничу допомогу є завищеною, оскільки дана справа є справою незначної складності.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , представник, адвокат Біліченко Олег Олександрович, зазначив, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що зводяться до переоцінки доказів. На підставі вказаного просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових правовідносин та справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ціна позову в даній справі становить 60 000 грн,що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 у розмірі 2684 грн х 100 = 268400 грн).

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди та судових витрат з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» не оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності спричинення позивачу моральної шкоди, тяжкість завданих ушкоджень його здоров`ю, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 60 %, встановлення зв`язку з професійним захворюванням «3» групи інвалідності, вважаючи, при цьому, що належним розміром відшкодування моральної шкоди та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 60 000 грн розділивши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 15 років 06 місяців, що становить 88,15 %, тобто 52 890,00 грн (60000х88,15%), обчислена без віднімання сум податків і зборів.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача професійної правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн (ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 7052,00 грн), які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач у період з 1992 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємствах: 1) ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», стаж 15 років, 06 місяців; 2) ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна стаж 02 роки, 01 місяць(а.с.9-10).

Так, загальний стаж роботи цих підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів - 17 років 07 місяців.

13.12.2022 позивач звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за власним бажання, на сьогодні не працює (а.с.10, зворот).

Відповідно до медичного висновку Лікарської експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 15 лютого 2023 року № 6/91 ОСОБА_1 було встановлено професійні захворювання:

«1. Вібраційна хвороба 2 ст. (другого ст.) від дії загальної вібрації (хронічна плірадикулнейропатія з помірними статико динамічними порушеннями м`язово тонічним та больовим синдромами);

2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. (третій ст.) за класифікацією ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 ;

3. Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН 1 -2 ст. (першого другого ст.)» (а.с.11-12).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.03.2023 року (Форма П - 4) (а.с.13-18):

Пункт 9: дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 15.02.2023.

Пунктами 17, 18 цього акту встановлено:

Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Дніпроспецсталь» (02 роки 01 місяць), на ПАТ «Запоріжсталь» (15 років 06 місяців).

Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПрАТ «Дніпроспецсталь», ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього акту) та перевищення їх показників по ГДК (вібрація, виробничий шум, запиленість повітря).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 159786 від 24.04.2023 позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання (а.с.25).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125052 від 24.04.2023 ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 60 (шістдесят) % (а.с.25).

ОСОБА_1 має неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2007 року (а.с.28).

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 950 від 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 потребує стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с.26, зворот).

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 працював на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 159786 від 24.04.2023, йому встановлено ІІІ групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково (а.с.25), довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія ААА №125052 йому встановлено ІІІ групу інвалідності зі втратою професійної працездатності 60%, безстроково (а.с.25).

Отже, у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60 %, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням ІІІ групи інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, позбавлений в повній мірі реалізувати своє право на працю, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, на його утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення п`ятдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та забезпечення спецодягом і спецзасобами не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, є правильні висновки суду першої інстанції колегія, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичних та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 55%, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням ІІ групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що оплата є достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу сума у 60 000,00 грн, розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах.

Так, загальний стаж роботи ОСОБА_1 , на підприємствах із шкідливими умовами праці становить 17 років 07 місяці (тобто 211 місяців), з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 15 років 06 місяців, що становить 88, 15 %, на ПрАТ «Дніпроспецсталь» 02 роки 01 місяць (25 місяців), або 11, 85 %.

Відповідно з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 , підлягає стягненню моральна шкода в сумі 52 890, 00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено принципи розумності, виваженості та справедливості є неспроможними. Стійка безстрокова втрата професійної працездатності працівника заводу є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судолм першої інстанції нлрм матеріального правп, які призвели або могли прихзвести до неправильного вирішення справи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-1Х « Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністративних податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п. п. 164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моралної шкоди, з огляду на наступне.

Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому, п. п. 164.2.14 Податкового Кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковується, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25 липня 2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отримання фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподаткованого доходу ( ст. 164ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального ( річного) оподатковуваного доходу ( ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з п. п. «а» п. п, 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки ( штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто суми, які за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збиків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте Законом № 466-1Х «Пр внесення змін до Податкового кодексу України» якими підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами « а також відшкодувань моральної шкоди в ромірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законм на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку Верховнного Суду.

Аналогічного висновку таклж дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843 ск21.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про обґрунтованість позову ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральної шкоди у сумі 52890, 00 грн(60000,00грн х 88,15%), без урахування утримання податку з доходів і зборів.

Щодо доводів апелянта про призначення позивачу страхових виплат Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток, останнє не виключає вину відповідача та підтверджують обов`язок останнього виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вияв нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавств щодо прав працівників у галузі охорони праці и нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Окрім того, відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Зазначена норма закріплює право громадянина на належні безпечні та здорові умови праці, не допускає з цього правила будь яких виключень.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем також не спростовані доводи позивача, що упродовж всієї праці на підприємстві позивач дотримувався норми ст. 159 КЗпП України, не ухилявся від виконання обов`язків по дотриманню законодавства про охорону праці. При цьому, позивачем також було дотримано вимоги щодо проходження, встановлених нормою ст. 169 КЗпП України, медичних оглядів, що не спростовував у суді першої інстанції відповідач.

Крім того, медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань позивачу та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємства не оскаржувався та недійсним не визнавався.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення судів першої інстанції у справах № 204/10056/22, № 204/299/23, № 204/11463/22, № 176/239/23, та на постанови Дніпровського апеляційного суду у справах № 212/1626/21, № 185/8508/22, № 204/11463/22 є неспроможними, оскільки відповідно до ч. 4 ст .263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вказане, апеляційний суд не в праві керуватися висновками, викладеними у судових рішеннях судів нижчих інстанцій, аніж касаційних.

Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, позивач під час розгляду справи користувався правничою допомогою адвоката Біліченка О.О. на підставі укладеного між сторонами Договору про надання правової допомоги від 05.05.2023 року, ордер серії АР № 1120495 від 05.05.2023 р. (а.с.29). надані адвокатом послуги підтверджуються Актом приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 21 червня 2023 року до Договору про надання правової допомоги від 05.05.2023 року. На підтвердження оплати послуг за вказаним актом надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 21.06.2023 року на суму 10 000 грн.

Загальна сума послуг, яку позивач просив стягнути з відповідачів в якості понесених ним витрат на професійну правничу допомогу становила 10 000 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу на підставі наданих доказів, перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника відповідача щодо зменшення розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд правильно вважав, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат представника позивача на професійну правничу (правову) допомогу до 8000, 00 грн.

Оскільки суд стягнув з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 88, 15 % від заявленої суми моральної шкоди, то сума витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню вірно складає 7052, 00 грн. (88,15% від 8000,00 грн.).

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про помилковість вказаних висновків суду першої інстанції та необхідність додаткового зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в оскаржуваній частині підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, що згідно правил ЦПК України не є підставою для скасування правильного і законного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Біліченком О.О. заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним додаткових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив підписаний адвокатом Біліченком О.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 05.05.2023 року.

ОСОБА_5 було надано Акт приймання виконаних робіт/послуг № 2 (за договором про надання правової допомоги від 05.05.2023 року) від 08 вересня 2023 року на суму 3000 грн: ознайомлення/вивчення апеляційної скарги ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2023 року (фіксована оплата) 1500 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (фіксована оплата) 1500 грн; та квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 08 вересня 2023 р. на суму 3000 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5 долучені докази його направлення на адресу апелянта ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Представник апелянта Савельєва Т.Д надала заперечення щодо стягнення з апелянта додаткових витрат на правничу допомогу, зазначивши, що відповідь на апеляційну скаргу текстуально та по суті дублює відповідь на відзив від 08.03.2023 року. Просила витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивача, а у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги зменшити розмір таких витрат до 100 грн.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, ураховуючи складність та конкретні обставини справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, необхідність дотримання критерію співмірності та розумності розміру понесених стороною витрат, реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, встановлені обставини, надані ОСОБА_5 докази, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження підлягають стягненню з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 в розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П ОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не переглядалось і не оскаржувалось.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 19 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.