ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» вересня 2023 року

м. Харків

справа № 646/1833/23

провадження № 22ц/818/1514/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

треті особи - Департамент реєстрації Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, Державне підприємство «Національні інформаційні системи»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю. від 24 травня 2023 року

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про зняття арешту та заборони відчуження майна, у якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що зазначений у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під час реєстрації 24 листопада 2009 року обтяження за номером № 9275753 в якості власника частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не є власником вказаного нерухомого майна; визнати дії Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо складання постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 531591, 16 листопада 2009 року незаконними; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 531591, 16 листопада 2009 року, видану Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; зняти арешт та заборону відчуження, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 531591, 16 листопада 2009 року, виданою Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 9275753, зареєстрованою 24 листопада 2009 року за номером № 9275753.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

22 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

Не погоджуючись з ухвалою судді Драгайцева Л.А. через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права. Вказала, що на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху надала уточнену позовну заяву, в якій усунула всі вказані судом недоліки. Зокрема, зменшила кількість позовних вимог з чотирьох до однієї, що виключило необхідність доплати судового збору; надала докази своїх прав на домоволодіння як спадкоємиці та неможливості державної реєстрації права власності через накладений арешт; докази того, що ОСОБА_2 не має відношення до цієї справи, а є власником іншого домоволодіння, тож не має бути відповідачем. Також, в уточненій позовній заяві окремими абзацами наведено інформацію стосовно залучення кожної третьої особи та зазначено, чому вона вважає, що рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо сторін. Суд не вказав в оскаржуваній ухвалі, які саме положення статей 175 та 177 ЦПК України не дотримано та які саме недоліки позовної заяви не усунуто. Суд вдався до аналізу доказів на стадії відкриття провадження у справі, невірно навів інформацію щодо відомостей з реєстру про накладення арешту. Оскаржуваною ухвалою обмежено її у праві на доступ до правосуддя.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що позивачкою не повністю усунуто недоліки, про які вказано в ухвалі судді від 10 травня 2023 року

про залишення позовної заяви без руху, а також уточнена позовна заява містить суперечності, у зв`язку з чим позовна заява вважається неподаною та повертається.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Статтею 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частинами 4, 5 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно частини 1 статті 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про зняття арешту та заборони відчуження майна.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі невідповідності вимогам статтям 175, 177 ЦПК України та запропоновано усунути недоліки позовної заяви, а саме: доплатити судовий збір за три позовні вимоги; надати докази, що підтверджують право власності позивачки на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , або його частину; зазначити у позовній заяві ОСОБА_2 , на права та обов`язки якого може вплинути рішення суду, а також зазначити окремо по кожній з третіх осіб, яким саме чином вирішення спору між сторонами вплине на їхні права та обов`язки.

На виконання ухвали судді 22 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», у якій виклала одну позовну вимогу, а саме: просила зняти арешт та заборону відчуження майна з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 531591, 16 листопада 2009 року, виданої Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, оскільки вказаною постановою накладалось обтяження за іншою адресою: АДРЕСА_1 , та оскільки домоволодіння за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 , є різними домоволодіннями з різними власниками.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є спадкоємицею після смерті своєї тітки ОСОБА_3 , якій належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , однак не може зареєструвати право власності на зазначене домоволодіння у зв`язку з тим, що на нього помилково накладено арешт державним виконавцем як на майно ОСОБА_2 . Тоді як ОСОБА_2 не є та ніколи не був власником цього домоволодіння, та йому належить домоволодіння за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 .

На підтвердження своїх вимог до уточненої позовної заяви ОСОБА_1 як докази надала копії рішення державного реєстратора про зупинення розгляду її заяви від 30 березня 2023 року, скарги до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 квітня 2023 року, відповіді Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05 травня 2023 року.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці, оскільки нею не повністю усунуто недоліки, про які вказано в ухвалі судді від 10 травня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, а також уточнена позовна заява містить суперечності.

Такий висновок судді суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасним.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху позивачка надала до суду уточнену позовну заяву, в якій зменшила кількість позовних вимог з чотирьох до однієї, що виключило необхідність доплати судового збору, а також на власний розсуд визначила учасників справи, а саме відповідача та третіх осіб, та до якої надала докази щодо наміру зареєструвати своє право власності на спадкове майно, правомірність накладення арешту, яке вона оспорює.

Тобто, позивачкою усунуто недоліки, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

До того ж, вимоги ухвали судді про залишення позовної заяви без руху щодо надання позивачкою доказів наявності у неї права власності є передчасними та суперечать принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які покладають обов`язок доказування саме на учасників справи. Ненадання відповідних доказів та необґрунтованість позову повинно мати наслідком відмову у його задоволенні, а не повернення позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, оскільки кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог. Оцінка достатності доказів на підтвердження обґрунтованості звернення з позовом до суду є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19(провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20); від 19 січня 2021 року у справі № 129/599/21 (провадження № 61-12856св21); від 14 липня 2021 року у справі № 344/14440/20 (провадження № 61-4061св21).

Згідно з частиною 1 статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Отже, питання щодо надання та витребування доказів може бути вирішено на стадії підготовчого провадження.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Так само неможливо вважати підставами для залишення позову без руху та його подальшого повернення не зазначення позивачкою у позовній заяві ОСОБА_2 та її вибір третіх осіб у справі, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів, третіх осіб й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 201/1333/19, провадження № 61-10405св19, від 13 липня 2022 року у справі № 461/2358/19, провадження № 61-3497св21.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, суд першої інстанції не позбавлений права з`ясувати та уточнити коло учасників справи на стадії підготовчого провадження, зокрема, відмовити у залученні третіх осіб чи замінити їх, а також роз`яснити позивачці її право на заміну відповідача, тож залучення чи не залучення нею у позовній заяві певних учасників справи не може бути підставою для залишення її позову без руху і його повернення.

До того ж, зазначаючи в оскаржуваній ухвалі про те, що недоліки, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, усунуті позивачкою не в повному обсязі, суд не конкретизував, які саме недоліки, на його думку, нею не усунуті, та не скористався правом продовжити ОСОБА_1 строк для усунення таких недоліків.

Крім того, повернення позовної заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував й тим, що її уточнена позовна заява містить суперечності щодо того, чи дійсно накладався арешт на майно, на яке вона претендує, чи на майно ОСОБА_2 . Такі висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, адже про вказані суперечності як недоліки позовної заяви в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказано не було, уточнена позовна заява з цих підстав без руху не залишалась, а повернення позовної заяви можливо лише у разі не усунення саме тих недоліків, про які було попередньо зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 757/1592/21, провадження № 61-3651ск23.

Водночас, вказуючи про наведені суперечності суд першої інстанції вдався до аналізу наданих доказів, що є передчасним на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що позивачкою виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Посилання суду на такі недоліки позовної заяви як не подання доказів права власності, не залучення до участі у справі ОСОБА_2 та необґрунтоване залучення третіх осіб, суперечності в обставинах справи є помилковим, адже ці питання підлягають вирішенню під час розгляду справи по суті, та зазначене не є підставою для залишення позову без руху і його повернення та позбавлення позивачки права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.