Справа №443/895/23
Провадження №2/443/361/23
РІШЕННЯ

іменем України

21 вересня 2023 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на частину будинку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку,-

встановив:

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просить визнати за нею право власності на 7/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Представник позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Яременко І.О. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовної заяви позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 покликається на те, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.02.1989, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був свекор позивачки - ОСОБА_7 . Згідно витягу №129 від 25.09.2020 із погосподарської книги с. Ганнівці, станом на 30.06.1990 будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалося за колгоспним двором, де: - ОСОБА_7 - голова двору, помер в ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 - дружина, член колгоспного двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_8 - син, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_9 - син, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 - невістка, член колгоспного двору, ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 - онука, член колгоспного двору, ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_10 - онука, член колгоспного двору, ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_5 - онук, член колгоспного двору, ІНФОРМАЦІЯ_8 . Інших членів двору не було. ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/8 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер свекор позивачки ОСОБА_7 , після смерті котрого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна йому 1/8 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним до дня смерті проживали: дружина - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_9 , невістка - ОСОБА_1 , онука - ОСОБА_5 , онука - ОСОБА_10 , онук ОСОБА_5 , син - ОСОБА_8 . Заповіту від ОСОБА_7 у виконкомі Гніздичівської селищної ради не посвідчувався. Оскільки заповіту ОСОБА_7 не залишав, то спадкування відбулося за законом. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_7 були: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_9 , син ОСОБА_8 та син ОСОБА_2 , однак останній спадщину після смерті батька не прийняв у жоден із передбачених законом способів. Натомість, дружина померлого ОСОБА_6 та сини ОСОБА_8 і ОСОБА_9 проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжували проживати у спільному будинку, користувалися земельною ділянкою, фактично успадкували речі, належні покійному батькові. Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 маючи кожен свою 1/8 частину будинку як член колгоспного двору та успадкувавши порівну 1/8 частину будинку, належну покійному ОСОБА_7 , стали фактичними власниками по 1/6 частині житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Юридично спадкові права після смерті ОСОБА_7 ніхто не оформляв. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , після смерті котрого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 , проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_8 по даній адресі були зареєстровані і проживали: матір ОСОБА_6 , брат ОСОБА_9 , дружина брата ОСОБА_1 , племінниця ОСОБА_10 та племінник ОСОБА_5 . Заповіт від ОСОБА_8 у виконкомі Гніздичівської селищної ради не посвідчувався. Оскільки заповіту ОСОБА_8 не залишав, то спадкування відбулося за законом. ОСОБА_8 дружини та дітей не мав, а серед найближчих родичів на момент його смерті була його матір ОСОБА_6 , яка проживала із ним на час відкриття спадщини та прийняла її, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, ОСОБА_6 маючи свою 1/6 частину будинку та успадкувавши 1/6 частину будинку, належну ОСОБА_8 стала фактичним власником 1/3 частини житлового будинку з погосподарськими будівлями спорудами в АДРЕСА_1 . Юридично спадкові права після смерті ОСОБА_8 вона не оформляла. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік ОСОБА_9 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_9 були: матір ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_11 та дочка ОСОБА_12 . Позивачка, а також матір покійного ОСОБА_6 постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявляли про відмову від спадщини, а тому на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважалися такими, що її прийняли, проте юридично не оформили своїх спадкових прав. Спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилася. При цьому діти покійного ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спадщину після смерті батька не прийняли та на неї не претендують, а також відмовляються від своїх часток у майні колгоспного двору на користь позивачки. Таким чином, ОСОБА_1 , маючи свою 1/8 частину будинку та успадкувавши із ОСОБА_6 1/6 частину будинку, належну ОСОБА_9 , а також із врахуванням відмови її дітей від свої часток у майні колгоспного двору на її ж користь, то позивачка стала фактичним власником 7/12 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Свекруха позивачки ОСОБА_6 маючи свою 1/3 частину будинку та успадкувавши порівну з нею 1/6 частину будинку, належну ОСОБА_9 , стала фактичним власником 5/12 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла свекруха позивачки ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого увійшли належні їй 5/12 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 , звернувшись у встановлений законодавством строк у Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа. Юридично спадкові права на частину житлового будинку він не оформляв. Згодом позивачка вирішила юридично оформити свої спадкові права на частину будинку, а тому 27.10.2020 звернулась в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 , однак нотаріус відмовив, у зв`язку із тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що є спадковим майном і власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначено, а померлий не є його останнім членом.

Свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 обґрунтовує обставинами, які є аналогічними викладеним в первісній позовній заяві. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_6 , після смерті котрої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли належні їй 5/12 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_6 залишила заповіт, посвідчений секретарем Рудянської сільської ради та зареєстрований в реєстрі 22.09.1998 за №33. Згідно цього заповіту все своє майно ОСОБА_6 заповіла своєму синові ОСОБА_2 ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 , звернувшись у визначений законом строк в Жидачівську Державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №627/2017. Юридично спадкові права на частину житлового будинку він не оформляв. Згодом позивач вирішив юридично оформити спадкові права на частину будинку, а тому 26.06.2023 звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_6 , однак нотаріус йому відмовив. Причиною відмови стало те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равілнко Р.Г. від 01.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 26.06.2023./а.с.43-44/;

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.06.2023 підготовче засідання відкладено на 12.07.2023 /а.с.48/;

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.07.2023 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку до спільного розгляду з первісним позовом. Підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.08.2023 /а.с.79-80/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.08.2023 витребувано матеріали спадкової справи та судове засідання відкладено на 13.09.2023 /а.с.87-88/.

Розгляд справи по суті відбувся 13.09.2023 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 подала заяву в якій справу просить розглядати без її участі. Позовні вимоги за первісним позов підтримує, а позовні вимоги за зустрічним позовом визнає повністю.

Від представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Яременка І.О. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_2 . Первісний позов визнає, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують в повному обсязі.

Відповідачі за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяви в яких розгляд справи просить проводити без їх участі. Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами визнають повністю. Також повідомляють, що на частку у майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від частки у спадковому майні в цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.09.2023, є дата складення повного тексту судового рішення - 21.09.2023.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 07.10.1978, 07.10.1978 ОСОБА_9 та ОСОБА_13 уклали шлюб у смт. Гніздичів, Жидачівського району, Львівської області, відповідний запис №29. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_14 » /а. с.8/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 01.09.1979 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено відповідний запис №23, а її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 /а. с.9/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 13.02.1982 ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що зроблено відповідний запис №9, а її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 /а. с.10/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 21.05.1983 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що зроблено відповідний запис №19, а його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 /а. с.10/.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок в м. Жидачів від 20.02.1989 посвідченого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7 на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів від 16.02.1989 № 52 /а.с.11/.

Відповідно до витягу з погосподарської книги с. Ганнівці від 25.09.2020 №129 виданим виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувався колгоспним двором і станом на 30.06.1990 склад сім`ї був слідуючий: голова двору ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 , невістка ОСОБА_1 , внучка ОСОБА_5 , внучка ОСОБА_10 , внук ОСОБА_5 /а.с.12/.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 05.10.2018 загальна площа вказаного будинку становить 111,5 кв.м. рік спорудження 1974 /а.с.13-16/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого повторно 21.02.2008 ВРАЦС Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 19.05.1995 у віці 74 років помер ОСОБА_7 /а.с.20/.

Відповідно до довідки від 03.04.2023 №74 виданої виконкомом Гніздичівської селищної ради, ОСОБА_7 постійно був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_7 по даній адресі в АДРЕСА_1 були зареєстровані дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 , невістка ОСОБА_1 , внучка ОСОБА_5 , внучка ОСОБА_10 , внук ОСОБА_5 . Заборони та арешту на нерухоме майно, яке належало померлому по даних виконкому Гніздичівської селищної ради немає. ОСОБА_7 не складено і не посвідчено заповіт у виконкомі Гніздичівської селищної ради /а.с.21/.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72027767 від 04.04.2023, спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилася /а. с.22/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 22.02.1996 Рудянською сільською радою Жидачівського району Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 34 роки помер ОСОБА_8 /а.с.23/.

Відповідно до довідки від 03.04.2023 №75 виданої виконкомом Гніздичівської селищної ради, ОСОБА_8 постійно був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_8 по даній адресі в АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали мати ОСОБА_6 , брат ОСОБА_9 , дружина брата ОСОБА_1 , племінниця ОСОБА_10 , племінник ОСОБА_5 . Заборони та арешту на нерухоме майно, яке належало померлому по даних виконкому Гніздичівської селищної ради немає. ОСОБА_8 не складено і не посвідчено заповіт у виконкомі Гніздичівської селищної ради /а.с.24/.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72065538 від 06.04.2023, спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не заводилася /а. с.25/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 виданого 16.05.2014 виконавчим комітетом Рудянської сільської ради Жидачівського району Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 56 років помер ОСОБА_9 /а.с.26/.

Відповідно до довідки від 03.04.2023 №76 виданої виконкомом Гніздичівської селищної ради, ОСОБА_9 постійно був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_9 по даній адресі в АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали мати ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 . Заборони та арешту на нерухоме майно, яке належало померлому по даних виконкому Гніздичівської селищної ради немає. ОСОБА_9 не складено і не посвідчено заповіт у виконкомі Гніздичівської селищної ради /а.с.27/.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72027785 від 04.04.2023, спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилася /а. с.28/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 виданого 05.07.2017 Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 05.07.2017 у віці 89 років померла ОСОБА_6 /а.с.29/.

Відповідно до постанови Державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори В.В. Матусека №325/02-31 від 27.10.2020, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а. с.30/.

Згідно заповіту посвідченого 22.09.1998 ОСОБА_6 усе своє майно заповіла ОСОБА_2 /а.с.62/.

З дослідженої спадкової справи №627/2017 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі №686 на майно: земельну ділянку площею 0,7014 га, кадастровий номер - :02:000:0060; Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі №688 на майно: земельну ділянку площею 0,3223 га, кадастровий номер - :02:000:0424; Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі №686 на майно : земельну ділянку площею 0,7014 га, кадастровий номер - :01:000:0052.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.06.2023 №191/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його мами, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом /а. с.64/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, до правовідносин щодо спадкування часток в майні колгоспного двору після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд застосовує норми ЦК України від 16.01.2003.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання за ними права власності на 7/12 та 5/12 частин спірного житлового будинку відповідно з огляду на наступне.

Членами колгоспного двору були: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та кожному із них умовно належало по 1/8 частки спірного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 спадкоємцями якого були ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які після його смерті успадкували у рівних долях його частку, а саме по 1/24 (1/8:3) кожен та таким чином кожен із спадкоємців маючи свою 1/8 частки став фактичним власником 1/6 частки в спірному будинковолодінні (1/8+1/24).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 спадкоємцем якого була ОСОБА_6 , яка після його смерті успадкувала належну йому частку у спірному будинковолодінні у розмірі 1/6 та таким чином фактично стала власником 1/3 частки в спірному будинковолодінні (1/6+1/6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9 спадкоємцями якого були ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , які після його смерті успадкували у рівних долях його частку, а саме по 1/12 (1/6:2) кожна та таким чином ОСОБА_6 стала фактичним власником 5/12 частки в спірному будинковолодінні (1/3+1/12) та ОСОБА_1 стала фактичним власником 5/24 у майні спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/8 частки (1/8+1/12).

Беручи до уваги, що відповідачі та діти позивачки ОСОБА_15 - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не претендують на 1/8 частину спірного житлового будинку кожен та відмовляються від неї на користь ОСОБА_1 , відтак остання фактично стала власником 7/12 частин спірного будинковолодіння, однак юридично право власності на частини будинку не оформляла (5/24+1/8+1/8+1/8).

ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 фактично успадкував 5/12 частин спірного будинковолодіння, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали спадкодавиці.

Таким чином, враховуючи, що позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 оформити право власності на 7/12 та 5/12 частин спірного житлового будинку відповідно в нотаріальному порядку не мають можливості, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, а також беручи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268,315 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на частину будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 7/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на 5/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко