Житомирський апеляційний суд
Справа №289/58/19 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 68 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Григорусь Н.Й.

Трояновської Г.С.

при секретарі Чішман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №289/58/19

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа: служба у справах дітей Радомишльської РДА Житомирської області) про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину

за апеляційною скаргою адвоката Свінцицького Леоніда Валентиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С. у м. Радомишль,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доповнивши у жовтні 2019 року свій позов вимогами про визначення місця проживання дитини з нею. В обґрунтування позову зазначив, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Вона створила сину гарні умови для проживання і розвитку в її власному будинку. Вона любить сина, піклується про нього, слідкує за станом його здоров`я, має змогу забезпечити його всім необхідним. Між нею та сином є психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Вказувала на те, що відповідач не має постійного місця роботи, його поведінка до членів сім`ї позивача характеризується грубістю, він емоційний, неврівноважений, схильний до фізичного насильства. Просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ; стягувати із ОСОБА_2 щомісячно на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошові сумі в розмірі 5000 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доповнивши у липні 2019 року свій позов вимогами про визначення місця проживання дитини. З урахуванням поданих уточнень, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви про стягнення аліментів до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що син проживає разом з ним, перебуває на його утриманні. Між сторонами існує домовленість про проживання дитини саме з батьком на час роботи ОСОБА_1 за кордоном.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 березня 2020 року ОСОБА_1 в позові відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 14.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Свінцицький Л.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач не виконував свій батьківський обов`язок, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, на зустрічі з`являвся в нетверезому стані, у зв`язку з нестачею коштів для забезпечення дитини ліками, одягом позивачка змушена періодично виїжджати за кордон працювати, ОСОБА_3 залишався з бабусею, зустрічам відповідача з сином ОСОБА_1 не перешкоджала. Суд першої інстанції не витребував у служби у справах дітей Радомишльської РДА акти обстеження місця проживання ОСОБА_2 , не надав оцінки актам обстеження місця проживання ОСОБА_1 , не встановив що ОСОБА_3 проживає з відповідачем і останній несе витрати на його утримання.

ОСОБА_1 була повідомлена про судове засідання 07.08.2023 на електронну адресу, її адвокат Свінцицький Л.В. був повідомлений судовою повісткою. ОСОБА_1 була повідомлена про судове засідання 25.09.2023 на електронну адресу та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, її адвокат Свінцицький Л.В. був повідомлений судовою повісткою. В судові засідання ОСОБА_1 не з`явилась. 25.09.2023 від її адвоката Цьоки І.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою ОСОБА_1 , яка перебуває в ОАЕ. Жодних доказів на підтвердження цих обставин до заяви не долучено, про причини неявки в судове засідання адвоката Цьоки І.І. не зазначено. Підстав для визнання поважними причин неявки апелянта та її представників в судове засідання не вбачається, процесуальні перешкоди для розгляду справи відсутні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Між батьками дитини склались неприязні відносини. В січні 2019 року вони припинили спільне проживання. ОСОБА_2 із 19 червня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . З літа 2019 року дитина проживає з батьком в АДРЕСА_2 . Протягом чотирьох місяців з початку війни ОСОБА_3 проживав з матір`ю в ОАЕ, де ОСОБА_1 тривалий час працює, після чого ОСОБА_3 повернувся в Україну і проживає з батьком. ОСОБА_1 продовжує перебувати в ОАЕ.

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 16.06.2021 доцільним є визначення місця проживання дитини з батьком (т.3 а.с.180-182). Як вбачається з висновку, ОСОБА_3 проживає з батьком і членами його родини, якими створені необхідні умови для життя і розвитку, навчається у Радомишльській гімназії, ним опікується батько, мати участі у вихованні і навчанні дитини не бере. Зміст висновку узгоджується із показами допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і зробив обґрунтований висновок, що визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком, в м.Радомишлі найкраще відповідає інтересам дитини.

Складений на підставі ухвали апеляційного суду висновок органу опіки та піклування від 16.06.2021 підтверджує правильність судового рішення.

Ухвала апеляційного суду 17 січня 2022 року про призначення за клопотанням ОСОБА_1 судової психологічної експертизи скасована ухвалою від 07 серпня 2023 року в зв`язку з не проведенням ОСОБА_1 оплати за проведення експертизи.

Як пояснив в судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 , з березня по травень 2022 року ОСОБА_3 перебував у ОАЕ разом із матір`ю, після чого у супроводі бабусі, матері апелянта, повернувся до м.Радомишль і з того часу проживає з ними. У червні 2023 року, під час перебування ОСОБА_1 в України, син протягом місяця проживав з нею, після чого вона повернулась до ОАЕ, наміру взяти сина з собою не виявила.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апелянтом не доведено, що будь-які моральні та особисті якості батька перешкоджають проживанню дитини з ним.

Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Свінцицького Леоніда Валентиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: