КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/1548/20 Головуючий у І інстанції - Кириленко Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/1506/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київської гімназії східних мов № 1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов № 1, третя особа - Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати наказ №02-к від 09 січня 2020 року Київської гімназії східних мов №1 про її звільнення з посади вчителя із зарубіжної літератури, визнати незаконним та скасувати наказ №05-т від 09 січня 2020 року Київської гімназії східних мов №1 про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнати незаконним та скасувати наказ №132-т від 21 листопада 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 »; визнати незаконним та скасувати наказ №144-т від 12 грудня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 »; поновити її на роботі на посаді вчителя із зарубіжної літератури; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що працювала в Київській гімназії східних мов №1 з 1990 року на посаді вчителя зарубіжної літератури, загальний стаж її педагогічної праці становить 47 років. Має глибокі науково-теоретичні знання із зарубіжної літератури, в галузі психології, педагогічної теорії та практики, методик викладання предмету та позаурочної діяльності, які дозволяють на високому науково-методичному рівні вирішувати сучасні завдання навчання та виховання гімназистів.

Неодноразово була нагороджена грамотами, подяками за високий професіоналізм, педагогічне натхнення, результативність роботи, творчий пошук та вагомий особистий внесок у розвиток освіти району. 06 березня 2020 року Указом Президента України №71/2020 їй було присвоєно почесне звання «Заслужений вчитель України».

Посилалася на те, що останнім часом між нею та директором Київської гімназії східних мов №1 ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки, що виявлялися у безпідставних зауваженнях з її боку та перешкоджанні у здійсненні обов`язків. У зв`язку з несправедливою критикою, погрозами застосування дисциплінарних стягнень, створення несприятливих умов праці вона вимушена була звертатись до відповідних органів для вирішення ситуації, що склалася. Маючи намір звільнити її з роботи, директор почала її переслідувати та видавати накази про порушення, яких не було. Копії наказів їй не надавались, тому вона їх не мала можливості оскаржити.

09 січня 2020 року наказом №02-к без попередження та належного обґрунтування причин її було звільнено з посади вчителя зарубіжної літератури Київської гімназії східних мов №1 у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку за пунктом 3 статті 40 КЗпП.

Уважала застосування дисциплінарних стягнень відносно неї неправомірними, оскільки відповідачем не було дотримано порядку притягнення до адміністративної відповідальності, не враховано ступеню тяжкості та заподіяної шкоди, а також обставин, за яких вчинено проступок та попередню роботу.

Зауважувала, що до неї ніколи не застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

На переконання позивача її звільнення є таким, що відбулось з порушення діючого законодавства, оскільки ніяких порушень трудового законодавства вона не допускала.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №132-т від 21 листопада 2019 року Київської гімназії східних мов №1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ №05-т від 09 січня 2020 року Київської гімназії східних мов №1 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Визнати незаконним наказ №02-к від 09 січня 2020 року Київської гімназії східних мов №1 про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя із зарубіжної літератури на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя із зарубіжної літератури Київської гімназії східних мов №1 з 10 січня 2020 року.

Стягнуто з Київської гімназії східних мов №1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2020 року року по 19 травня 2021 року у розмірі 90 063,27 грн з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У мотивування вимог зазначає, що форма, зміст та підстави видачі довідки, що була надана позивачем, не відповідають вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Суд першої інстанції не звернув увагу на доводи відповідача і на ту обставину, що надана позивачем довідка з печаткою лікаря, без печатки установи та не зареєстрована у медичному закладі, де працює лікар, тобто фактично не є документом, виданим медичним закладом, і не є достатнім доказом поважності причин відсутності позивача на роботі.

Уважає, що місцевий суд, ігноруючи звернення мами учня ОСОБА_3 та доповідну записку класного керівника, Акти, зробив висновок щодо не порушення педагогічної етики та неповаги до гідності прав, свободи і законних інтересів здобувачів освіти з боку позивача.

Уважає, що дії ОСОБА_1 по відношенню до учнів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 містять ознаки боулінгу відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії боулінгу (цькуванню)».

Зауважує, що позивачем було грубо порушено Інструкцію з ведення класного журналу учнів 5-11(12)-х класів загальноосвітніх навчальних закладів, затвердженої Наказом МОН від 03 червня 2008 року №496, а також не виконано Програми із зарубіжної літератури для загальноосвітніх навчальних закладів 5-9 класи, 2017 року.

Довідка, надана позивачем до суду, про перебування на санаторно-курортному лікуванні у період з 27 грудня 2019 року по 04 січня 2020 року та її достовірність викликають сумніви, а тому така довідка не може прийматись судом до розгляду, оскільки довідка датована 03 січня 2020 року, а в тексті довідки зазначено, що ОСОБА_1 дійсно знаходилась на санаторно-курортному лікуванні по 04 січня 2020 року.

Про перебування у період з 27 грудня 2019 року по 04 січня 2020 року позивач відповідача не повідомляла. При цьому написала та подала заяву від 12 грудня 2019 року про надання їй днів відпочинку з 21 грудня 2019 року та 02 січня 2020 року.

17 серпня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_5 , в якому остання просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Уважає, що дисциплінарне стягнення щодо відсутності позивача на уроці протягом 25 хвилин за станом здоров`я вчителя, яка має пенсійний вік з повідомлення керівництва та наданням довідки і пояснення, є безпідставним.

Зауважує, що заяву ОСОБА_6 - мати ОСОБА_3 вх.№02 до матеріалів справи долучено не було, як і не додано відеозапису з даним фактом, а також відповідачем не надано доказів, що дане призвело до психологічного травмування здобувача освіти та відмови ним відвідувати уроки вчителя ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є незаконним.

Відсутність на робочому місці протягом 25 хвилин внаслідок поганого самопочуття та знаходження, у зв`язку з цим, у лікаря не свідчить про невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, у зв`язку з чим уважав, що наказ №132-т від 21 листопада 2019 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, виявленого за результатами перевірки класних журналів за 1 семестр 2019-2020 років, а також і внаслідок усного звернення мами учня ОСОБА_3 роботодавець зажадав від неї письмові пояснення, а позивачка відмовилась їх надавати.

Оскільки факти, викладені в наказі № 144-т від 12 грудня 2019 року про оголошення догани та порядок застосування дисциплінарного стягнення фактично був дотриманий, суд не вбачав підстав для визнання даного наказу незаконним та скасування.

У зв`язку з порушенням трудових прав позивача дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2020 року року по 19 травня 2021 року у розмірі 90 063,27 грн з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що наказом №128 від 25 серпня 1990 року ОСОБА_1 була зарахована на роботу до Київської гімназії-інтернату східних мов №1 на посаду вчителя російської літератури шляхом переводу із СШ №38 Шевченківського району, що вбачається з копії трудової книжки (т. 1 а.с. 7 зв).

Наказом №57 від 01 вересня 1997 року у зв`язку із зміною у навчальному плані змінено посаду вчителя російської мови та літератури на посаду вчителя зарубіжної літератури.

Наказом від 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 оголошено догану за залишення без догляду учнів 9-го класу протягом 25 хвилин (а.с. 52).

Наказом від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення етики вчителем, а також вимог нормативно-правових актів з охорони праці внаслідок встановлення фактів приниження учня 9-Б ОСОБА_7 (а.с. 59).

Наказом від 09 січня 2020 року на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення у зв`язку з порушенням пункту 2 статті 54 Закону України «Про освіту», а саме: систематичне порушення педагогічної етики та неповага до гідності, прав, свободі і законних інтересів здобувачів освіти, виявлення порушення нормативних вимог, зазначених в Інструкції з ведення класного журналу учнів 5-11(12)-х класів, затвердженої наказом МОН від 03 червня 2008 року, а також у зв`язку із застосуванням дисциплінарних стягнень у вигляді доган за систематичне порушення ОСОБА_1 у 1 семестрі 2019-2020 років обов`язків (а.с. 64).

Цього ж дня було видано наказ №02-к про звільнення вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 09 січня 2020 року у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункт 3 статті 40 КЗпП України, підстава: наказ «Про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від 09 січня 2020 року №05-т (а.с. 65).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Стаття 2 КЗпП України визначає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з цим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

У випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, він може бути звільнений роботодавцем на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок. Чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків.

Отже, при вирішенні питання про правомірність звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України доказуванню підлягають: факт вчинення працівником дисциплінарного проступку - протиправного винного невиконання або неналежного виконання трудових обов`язків, факт застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення з додержанням порядку їх застосування за попереднє порушення трудової дисципліни, обґрунтування висновку про те, що подальше залишення такого працівника на роботі суперечить інтересам виробництва.

У наказі про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний навести конкретні факти порушень, не обмежуючись загальним посиланням на систематичне порушення трудових обов`язків з боку працівника (постанова Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №172/1113/16-ц).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з?ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку.

До працівника за порушення трудової дисципліни може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що згідно службової записки заступника директора з НВР ОСОБА_8 та акту від 18 листопада 2019 року, 18 листопада 2019 року вчитель зарубіжної літератури ОСОБА_1 без попередження була відсутня протягом 25 хвилин уроку - з 11.25-11.50 год.

З письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 з приводу відсутності на робочому місці вбачається, що вона у зв`язку із поганим самопочуттям на великій перерві пішла в поліклініку, що знаходиться навпроти гімназії, для отримання медичної допомоги, сподіваючись, що повернеться до початку уроку, але запізнилась.

Без проведення будь-якої перевірки викладених позивачкою у письмовому поясненні фактів, наказом №132-т від 21 листопада 2019 року до ОСОБА_1 за порушення вимог нормативно-правових актів із охорони праці, а саме п. 6.1 наказу «Про організацію роботи з охорони праці, безпеки життєдіяльності в КГСМ № 1 у 2019 році від 03 січня 2019 року №03, абзаців 1,2 пункту 6 розділу ІV Положення про організацію роботи з охорони праці та безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу в установах та закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 26 грудня 2017 року №1669 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Згідно наданої позивачем довідки ОСОБА_1 18 листопада 2019 року з 11.20 по 11.45 год. знаходилась на консультації у відділенні рад. неврології ДУ «ННЦРМ НАМНУ» (а.с. 87).

Таким чином, відповідачем було застосовано до позивачки дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність на робочому місці протягом 25 хвилин без врахування причин відсутності позивачки - перебування її у лікаря у зв`язку з поганим самопочуттям та без перевірки вказаної обставини, що не ґрунтується на вимогах закону.

Окрім того, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, відсутність на робочому місці протягом 25 хвилин внаслідок поганого самопочуття та знаходження, у зв`язку з цим, у лікаря не свідчить про невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що наказ №132-т від 21 листопада 2019 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Доводи скаржника, що надана позивачем довідка з печаткою лікаря, без печатки установи та не зареєстрована у медичному закладі, де працює лікар, тобто фактично не є документом, виданим медичним закладом, і не є достатнім доказом поважності причин відсутності позивача на роботі, не заслуговують на увагу суду, оскільки наявна у справі довідка підтверджує звернення ОСОБА_1 до лікаря у зв`язку з поганим самопочуттям. Натомість відповідачем не спростовано необхідність та факт такого звернення до лікаря, зважаючи, зокрема на пенсійний вік позивача.

При цьому така довідка не є листком тимчасової непрацездатності, а тому безпідставними є посилання відповідача на те, що форма, зміст та підстави видачі довідки, що була надана позивачем, не відповідають вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

12 грудня 2019 року на ім`я директора надійшла заява ОСОБА_9 про приниження її сина ОСОБА_10 під час уроку зарубіжної літератури та видалення його з класу, а також службова записка класного керівника ОСОБА_11 про те, що до неї звернулась вчитель зарубіжної літератури ОСОБА_1 з тим, що учень ОСОБА_12 зривав урок. Під час розмови з учнем та однокласниками вона з`ясувала, що вчитель ОСОБА_1 у грубій формі вигнала ОСОБА_7 з уроку.

Згідно акту №12 за підписами ОСОБА_2 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 було переглянуто відеозапис з уроку, згідно якого вчитель ОСОБА_1 виганяє з уроку учня ОСОБА_14 .

Після складання акту про відмову від надання ОСОБА_1 письмових пояснень щодо заяви матері учня ОСОБА_7 до позивача за указаний проступок було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, про що видано наказ №144-т від 12 грудня 2019 року.

Згідно Акту №13 від 16 грудня 2019 року вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про оголошення догани за порушення педагогічної етики, в якому зазначено, що вона наказ прослухала, однак від підпису відмовилась.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснила, що в її присутності ОСОБА_1 відмовилась надавати письмові пояснення, а також розписуватись про ознайомлення з наказом.

Згідно наявного у матеріалах справи відеозапису, учень був видалений з класу із зазначенням позивачем: «Щоб я тебе до кінця уроку не бачила». Даний факт не заперечувався і позивачем.

Таким чином, зважаючи на факти, викладені в наказі №144-т від 12 грудня 2019 року про оголошення догани, а також на те, що порядок застосування дисциплінарного стягнення фактично був дотриманий, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання даного наказу незаконним та його скасування.

Наказом директора Київської гімназії східних мов № 1 Святошинського району від 09 січня 2020 року №02-к ОСОБА_1 , вчителя зарубіжної літератури Київської гімназії східних мов №1, було звільнено з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункт 3 статті 40 КЗпП України.

У наказі про звільнення позивача роботодавцем не наведено конкретні факти порушення трудової дисципліни, за які було звільнено ОСОБА_1 .

У наказі №05-т від 09 січня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зазначено, що 16 грудня 2019 року вчителем ОСОБА_1 були здійсненні порушення пункту 2 статті 54 Закону України «Про освіту», а саме: систематичне порушення педагогічної етики та неповага до гідності, прав, свободи і законних інтересів здобувачів освіти (заява мами учня 9-А класу ОСОБА_6 від 03.01.2020 вх. №02), що призвело до психологічного травмування здобувача освіти та відмови ним відвідувати уроки вчителя ОСОБА_1 ; 03 січня 2019 року виявлено порушення нормативних вимог, зазначених в Інструкції з ведення класного журналу учнів 5-11(12)-х класів, затвердженої наказом МОН від 03 червня 2008 року №496, Листі МОН №1/11-5966 від 01 липня 2019 року «Щодо методичних рекомендацій про викладання навчальних предметів у закладах загальної середньої освіти у 2019/2020 навчальному році» (Наказ КГСМ №1 від 03 січня 2020 року №01 «Про результати перевірки класних журналів за І семестр 2019-2020 н.р.»). Дати письмове пояснення з приводу порушень пункту 2 статті 54 Закону України «Про освіту», фактів, викладених у заяві ОСОБА_6 , порушень щодо ведення ділової документації вчитель ОСОБА_1 відмовилася, про що складено акти. Також за систематичні порушення обов`язків до вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 у І семестрі 2019-2020 н.р. були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді доган (Наказ по КГСМ №1 від 21 листопада 2019 року №132-т «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 », Наказ по КГСМ №1 від 12 грудня 2019 року №144-т «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя зарубіжної літератури ОСОБА_1 »).

Як убачається з наданих документів, що стали підставою для винесення вказаного наказу, зокрема, Акту №14, 19 грудня 2019 року у зв`язку зі зверненням мами учня ОСОБА_3 було прослухано аудіозапис уроку, під час якого учителем зарубіжної літератури ОСОБА_1 відбулося порівняння учня ОСОБА_3 з образом персонажа Печоріна . Даний акт підписаний директором ОСОБА_2 , заступниками директора ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , класним керівником ОСОБА_17 та мамою учня ОСОБА_6 .

Даних про те, що на прослуховування вказаного запису запрошувалась позивачка, матеріали справи не містять.

З Акту №15 від 24 грудня 2019 року вбачається, що 24 грудня 2019 року о 09 год. 20 хв. до службового кабінету заступника з НВР ОСОБА_13 запрошена вчитель зарубіжної літератури ОСОБА_1 , якій запропоновано надати письмове пояснення з приводу фактів, викладених мамою учня 9-А класу ОСОБА_18 під час усного звернення 19 грудня 2019 року. Надати таке пояснення ОСОБА_1 відмовилась.

Разом з тим, з Акту №14 вбачається, що ОСОБА_1 порівняла учня ОСОБА_3 з образом персонажа Печоріна , що само по собі не свідчить про систематичне порушення педагогічної етики та неповаги до гідності, прав, свободи і законних інтересів здобувачів освіти. Також відповідачем не надано доказів, що дане призвело до психологічного травмування здобувача освіти та відмови ним відвідувати уроки вчителя ОСОБА_1 .

Таким чином, зазначені в наказі про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення обставини в частині систематичного порушення педагогічної етики та неповаги до гідності, прав, свободи і законних інтересів здобувачів освіти, що призвело до психологічного травмування здобувача освіти та відмови ним відвідувати уроки вчителя ОСОБА_1 не відповідають обставинам, зазначеним в Акті 14, який був однією з підстав для застосування даного дисциплінарного стягнення.

Підтвердження саме систематичного порушення педагогічної етики та неповаги до гідності, прав, свободи і законних інтересів здобувачів освіти, що призвело до психологічного травмування здобувача освіти та відмови ним відвідувати уроки вчителя ОСОБА_1 , зазначеного в наказі як однієї з підстав для звільнення матеріали справи не містять, як і заяви мами учня 9-А класу ОСОБА_6 від 03 січня 2020 року вх. №02. При цьому 03 січня 2020 року від класного керівника надійшла доповідна з інформацією, що учень ОСОБА_19 систематично скаржився на негативне ставлення до нього з боку позивачки, яка також відсутня.

При цьому, місцевим судом правильно не взято до уваги Акт №15 від 24 грудня 2019 року про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення з приводу звернення ОСОБА_6 , оскільки відомостей про ознайомлення позивачки з даним зверненням ні даний акт, ні інші матеріали справи не містять. Сама заява, як зазначає відповідач, мамою учня була подана лише 03 січня 2020 року, а тому при відібранні письмових пояснень у позивачки 24 грудня 2019 року вона не могла бути їй надана для ознайомлення. Не надано суду і доказів того, що позивачу пропонувалось надати письмові пояснення і після отримання вказаної заяви, якщо така була подана, тобто після 03 січня 2020 року.

Згідно Акту №16, підписаного ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , 26 грудня 2019 року учитель зарубіжної літератури ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення заступнику директора з навчально-виховної роботи гімназії ОСОБА_13 щодо порушення вимог до ведення шкільної документації, виявлених за результатами перевірки класних журналів за 1 семестр 2019-2020 років навчального року.

Наказом від 03 січня 2020 року «Про результати перевірки класних журналів за 1 семестр 2019-2020 роки» встановлено, що вчитель зарубіжної літератури ОСОБА_1 допустила грубе невиконання методичних рекомендацій до вивчення предмету зарубіжної літератури, як-от: протягом І семестру в 9-х класах здобувачі освіти мали вивчити напам`ять 4 обов`язкових поезії, про що на сторінках журналу мали бути здійснені записи оцінок за читання напам`ять творів та виставлені у колонки без дати з надписом «Напам`ять». Таких записів на сторінках класних журналів 9-А, 9-Б та 9-В класів протягом 1 семестру немає. Також вчитель ОСОБА_1 не проводила обов`язкових уроків розвитку зв`язного мовлення (одного усно та одного письмово); відсутні записи про проведення вчителем обов`язкового уроку із позакласного читання протягом семестру. Вчителем ОСОБА_1 здійснені необґрунтовані перестановки вивчення творів, що належать до різних напрямків літератури та вивчаються не послідовно: на початку І семестру в 9-А, 9-Б та 9-В класах було розглянуто твір, який вивчається у кінці навчального року - Р. Бредбері «451° за Фаренгейтом» та належить до літератури ХХ-ХХІ століття. Така перестановка призвела до скорочення часу, необхідного для вивчення творчості письменників періоду Просвітництва, а саме: Дж. Свіфта , Й.В. Гете , Ф. Шиллера , Г. Гейне , Дж. Байрона , A.C. Пушкіна, М.Ю. Лермонтова .

З Акту від 09 січня 2020 року вбачається, що вчитель ОСОБА_1 відмовилась ознайомитись зі змістом наказу «Про результати перевірки класних журналів за 1 семестр 2019-2020 років від 03 січня 2020 року №01».

Проте, у складеному Акті №16 від 26 грудня 2019 року про відмову ОСОБА_1 надати пояснення щодо порушення вимог до ведення шкільної документації, виявлених за результатами перевірки класних журналів, не зазначено які саме у ОСОБА_1 виявлені порушення, щодо яких вона повинна надати письмові пояснення, оскільки Наказ «Про результати перевірки класних журналів за 1 семестр 2019-2020 навчального року» був виданий лише 03 січня 2020 року, а згідно записів у журналах зауваження до ведення журналів викладені 27 грудня 2019 року. Будь-яких документів, якими встановлено факт порушень ОСОБА_1 ведення шкільної документації 26 грудня 2019 року і яких конкретно, тобто в той день, коли згідно Акту їй пропонувалось надати письмові пояснення, матеріали справи не містять.

Згідно Акту, підписаного ОСОБА_2 , ОСОБА_13 та ОСОБА_27 09 січня 2020 року, позивача намагались ознайомити з Наказом №01 від 03 січня 2020 року «Про результати перевірки класних журналів за 1 семестр 2019-2020 навчального року» лише 09 січня 2020 року, при цьому надати письмові пояснення щодо викладених у даному Акті порушень позивачу не запропонували. Крім того, ні строку на ознайомлення з даним наказом, ні строку на надання письмових пояснень позивачці фактично надано не було, оскільки цього ж дня було видано наказ про її звільнення.

Верховним Судом України у постанові Судової палати у цивільних справах від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2801цс15 зазначено, що відповідно до статті 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, виявленого за результатами перевірки класних журналів за 1 семестр 2019-2020 років, а також внаслідок усного звернення мами учня ОСОБА_3 роботодавець зажадав від неї письмові пояснення, а позивачка відмовилась їх надавати.

Наведені обставини свідчать про порушення Київською гімназією східних мов №1 загальних принципів та порядку притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, визначених статтею 149 КЗпП України, при звільненні ОСОБА_1 .

Окрім того, у порушення частини третьої статті 149 КЗпП України при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу позивача.

Матеріалами справи встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що за час роботи позивачці неодноразово оголошувались подяки, зокрема, за призові місця в олімпіадах, успіхи у діяльності по розвитку творчих учнів, за участь у святкових заходах, позивачка нагороджена знаком « Василь Сухомлинський » Міністерства освіти і науки України (2009 рік), численними подяками Інституту інноваційних технологій і змісту освіти і науки України, відзначена нагородами: знаком «Відмінник освіти України» Міністерства освіти і науки України (2001 рік), почесною грамотою Міністерства освіти і науки України (2008 рік), почесними грамотами Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. В атестаційному листі від 24 березня 2016 року, підписаному 15 членами атестаційної комісії, зазначено, що ОСОБА_1 відповідає займаній посаді, відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії "спеціаліст вищої категорії", педагогічному званню «учитель-методист», у 2017 році позивачку було нагороджено Грамотою за професіоналізм, педагогічне натхнення, творчий пошук, характеризувалась вона лише позитивно, у 2016 році кандидатура позивачки була рекомендована зборами колективу Київської гімназії східних мов №1 до присвоєння почесного звання «Заслужений вчитель України» та Указом Президента України №71/2020 ОСОБА_1 присвоєно почесне звання «Заслужений вчитель України».

При цьому, судом обґрунтовано взято до уваги, що опитані в судовому засіданні свідки як зі сторони позивачки, так і зі сторони відповідача пояснили, що за час їх роботи не було випадків притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителів за допущені помилки та описки у веденні класних журналів або за запізнення на уроки вчителів, що свідчить про невідповідність застосованих до позивачки дисциплінарних стягнень ступеню тяжкості зазначених в наказах порушень.

Крім того, з матеріалів справи вбачається наявність письмових звернень вчителів ОСОБА_1 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 протягом жовтня-грудня 2019 року до Офісу Президента України з приводу неправомірних, на їх думку, дій директора Київської гімназії східних мов №1 ОСОБА_2 та відповіді на них щодо необхідності знаходження порозуміння між педагогічними працівниками закладу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 пояснили, що з вересня 2019 року зі сторони адміністрації по відношенню до позивачки почали вчинятись дії, спрямовані на притягнення її до дисциплінарної відповідальності з метою звільнення. Свідок ОСОБА_29 зазначила, що директор неодноразово говорила, що якщо позивачка не звільниться, то буде звільнена по статті.

Зазначені обставини свідчать про виникнення між позивачкою та директором конфліктної ситуації, проте будь-яка конфліктна ситуація між роботодавцем та працівником має бути вирішена у законний спосіб та не може бути підставою для звільнення.

За положеннями частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, змінювати підстави розірвання трудового договору. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Враховуючи вкладене, колегія вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши наведені підстави для звільнення ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про недотримання відповідачем трудового законодавства при звільненні позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, наявності підстав для визнання незаконним наказу №02-к від 09 січня 2020 року Київської гімназії східних мов №1 про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя із зарубіжної літератури та поновлення останньої на роботі.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 із змінами.

Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, із змінами, усі виплати працівнику включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

За змістом пункту 8 розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як убачається з довідки Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №125 від 22 січня 2020 року, за останні повні два місяці роботи позивача (листопад та грудень 2019 року) її заробітна плата склала відповідно 5 791,18 грн та 6 066,95 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 90 063,27 грн (282,33 грн х 319 днів).

Разом з тим, згідно вищевказаної довідки про заробітну плату та інші доходи, така довідка видана Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, яким здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 .

Отже, відповідач Київська гімназія Східних мов №1 не є розпорядником бюджетних коштів, не нараховує і не виплачує заробітну плату, а тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу пред`явлені до неналежного відповідача.

При цьому, Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації залучено до участі у справі в якості третьої особи, у зв`язку з чим позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди судом першої інстанції правильно залишена без задоволення, оскільки доказів того, що вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя вона не надала.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з відповідача Київської гімназії Східних мов №1, який не є розпорядником бюджетних коштів, а тому доводи відповідача в цій частині є обґрунтованими.

В іншій частині аргументи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами, фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з вимогами частини першої статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської гімназії східних мов № 1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1, третя особа - Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник