КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/4817/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2920/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року у складі судді Притули Н.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» про визнання укладеною додаткової угоди та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, у якому просив визнати укладеною додаткову угоду №2 до договору оренди житлового приміщення (квартири АДРЕСА_1 ) від 27 лютого 2019 року №5853 між комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Офісом Генерального прокурора (правонаступником Генеральної прокуратури України) та ОСОБА_1 - в редакції позивача; стягнути з Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на користь позивача витрати на ремонт квартири АДРЕСА_1 в сумі 28 040 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач працював в органах прокуратури з липня 2004 року по 08 листопада 2019 року.

09 вересня 2015 року був укладений Договір оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 між комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та Генеральною прокуратурою України для проживання ОСОБА_1 та 01 жовтня 2015 року вказана квартира була передана в його користування

Позивач зазначає, у квартирі проживає він, його дружина та малолітній син та за увесь час ним належним чином виконувалися зобов`язання орендаря та сплачувалися всі платежі.

Після незаконного звільнення з місця роботи позивач продовжує виконувати власні зобов`язання за договором оренди.

Крім того позивач зазначив, що з Офісу Генерального прокурора було направлено лист про розірвання договору оренди в зв`язку з припиненням з ним трудових відносин.

25 січня 2020 року ОСОБА_1 , як сторона договору оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , від 27.02.2019 №5853, бажаючи продовження даних договірних відносин та користуючись своїм переважним правом на укладення договору на новий строк (пролонгації), направив на адресу Офісу Генерального прокурора та Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» листи-пропозиції щодо продовження строку договірних відносин на новий строк за договором оренди житлового приміщення з проектом додаткової угоди.

Також позивач зазначає, що в квартирі за його кошти було проведено значні ремонтно-будівельні роботи, спрямовані на приведення у придатний стан для проживання його родини на що позивач витратив загальну суму 28 040 грн. Вказані кошти не були враховані в рахунок орендної плати.

Так як дії відповідачів порушують право позивача на житло, для захисту порушеного права він звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги, що звільнення з посади не є підставою для розірвання договору, передбаченого чинним законодавством чи договором. Відповідачами не надано до суду першої інстанції жодного доказу порушення скаржником будь-якої з підстав для дострокової відмови від договору в односторонньому порядку.

Вказує, що Орендодавцем не надано жодного доказу закінчення строку договору оренди житлових приміщень - квартири АДРЕСА_1 .

Вказані, обставини не прийняті до уваги судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції, не прийнято до уваги, що 18 листопада 2021 року набрало законної сили рішення суду, відповідно до якого судами встановлена протиправність наказу про звільнення скаржника та постановлено поновити його на посаді, що само по собі спростовує наявність такої підстави довгострокового розірвання договору оренди, як звільнення з посади на яку посилаються відповідачі.

Зазначає, що місцевий суд поверхнево дослідив докази, понесених витрат на ремонтні роботи, оскільки позбавлений можливості встановити, що ці ремонтні були проведені саме в квартирі АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу Бойко В.Л. в інтересах Офісу Генерального прокурора заперечує проти апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року залишити без змін.

Позивач та представник комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 216-220 т. 2) тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Колегія суддів, вислухавши представника Офісу Генерального прокурора Вовк І.Р., яка просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1статті 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖКУРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частиною 1статті 58 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до статті 99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради народних депутатів від 01.03.2001 № 217/1194 "Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд", шляхом реорганізації Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП "Київжитлоспецексплуатація" було створено комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд".

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 № 777 "Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" житловий будинок на АДРЕСА_2 , закріплено за КП "Спецжитлофонд" на праві повного господарського відання (а.с. 173-175 т.1).

Відповідно до розпорядження КМДА від 12.11.2001 № 2419 "Про будинки Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд", зазначений будинок відноситься до будинків маневреного фонду, який використовується для тимчасового проживання мешканців (а.с. 176-183 т.1).

Встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду прокурора третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

09.09.2015 між КП "Спецжитлофонд" (орендодавець) та Генеральною прокуратурою України, яка надалі була реорганізована в Офіс Генерального прокурора (орендар), та працівником Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 (суборендар), на виконання наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА від 31.08.2015 року №68-у, було укладено договір оренди житлового приміщення № 5530, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування на умовах оренди жиле приміщення - кватири АДРЕСА_1 - для подальшого використання для потреб суборендаря (а.с. 53-56 т.1).

01.10.2015 між сторонами зазначеного договору було підписано акт прийому-передачі житлового приміщення: квартири АДРЕСА_1 (а.с. 57 т.1).

Пунктом 5.1. договору оренди, було передбачено, що за домовленістю сторін договору оренди, умови цього договору застосовуються до відносин сторін, які виникли із 01.10.2015 по 31.03.2016.

В подальшому, 27.02.2019 року між сторонами був укладений аналогічний договір оренди житлового приміщення за № 5853 (а.с. 53-57 т.1).

Додатковою угодою № 1 від 20.08.2019 було продовжено договір оренди на термін з 01.09.2019 по 29.02.2020 (а.с 71 т. 1).

Наказом № 1293ц від 29.10.2019 позивач був звільнений із зазначеної посади з 30.10.2019 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 35 т. 1).

16.01.2020 Офіс Генерального прокурора звернувся з листом до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації в якому просили розірвати договір № 5853 від 27.02.2019 оренди житлового приміщення у зв`язку з відсутністю трудових відносин колишнього працівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 з Офісом Генерального прокурора (а.с. 72 т.1).

24.01.2020 позивач у листі до Генерального прокурора Рябошапка Р.Г. просив звернутись до Орендодавця - Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" та внести зміни до договору № 5853 від 27.02.2019 в частині зміни сторони договору - Орендаря. Також звернувся з проханням не розривати з ним договірні відносини до розгляду його адміністративного позову Окружним адміністративним судом м. Києва по суті (а.с. 73-77 т.1).

В додатку до вказаного вище листа позивачем було долучено проект Додаткової угоди № 2 (а.с. 78 т.1).

Того ж дня позивачем було направлено лист й до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" у якому пропонував внести відповідні істотні зміни та умови до договору № 5853 від 27.02.2019 не розривати з ним договірні відносини до розгляду його адміністративного позову Окружним адміністративним судом м. Києва по суті та продовжити з ним належним чином виконувати договірні зобов`язання на новий строк, долучивши до листа додаткову угоду № 2 (а.с. 79-84 т.1).

Направлено позивачем листа й Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА (а.с. 86-90 т.1).

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" листом від 24.02.2020 повідомило позивача, що враховуючи письмову відмову Орендаря від продовження строків Договору оренди, строк дії Договору оренди житлового приміщення закінчується 29.02.2020 та було повідомлено про необхідність звільнення приміщення (а.с. 185-187 т.1).

Супровідним листом Офіс Генерального прокурора від 30.01.2020 направив на адресу ОСОБА_1 проект Додаткової угоди № 2 від 31.01.2020 про дострокове розірвання договору оренди від 27.02.2019 № 5853 з 01.02.2020 (а.с. 94-96 т. 1).

02.03.2020 Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" направило на адресу позивача та Офісу Генерального прокурора заяву про припинення з 01.03.2020 договору оренди № 5853 від 27.02.2019 (а.с. 190 т.1).

Крім того, встановлено, що позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України щодо скасування наказу від 29.10.2019 № 1293ц про звільнення позивача з посади, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 24-99).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково - визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 1293ц від 29.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу організації процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора (Генеральній прокуратурі Україні) на посаду, яка є рівнозначною тій, яку ОСОБА_1 обіймав до звільнення з 31.10.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.10.2019 по 02.03.2021 в сумі 569 660 грн 80 коп. (а.с. 58-68 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що вимога про визнання додаткової угоди до договору оренди в редакції позивача є не ефективним способом захисту, оскільки орендар звернувся із заявою про розірвання договору оренди та на даний час він припинив свою дію.

Недоведеною вважав суд й вимогу про стягнення коштів, які позивач витратив на ремонт квартири.

З такими висновками районного суду, апеляційна інстанція погоджується, враховуючи наступне.

Убачається, що в додатковій угоді № 1 до договору оренди житлового приміщення від 27.02.2019 № 5853 було продовжено термін договору оренди з 01.09.2019 по 29.02.2020 (а.с. 71 т.1).

З 30.10.2019 позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 35 т.1).

Того ж дня направлено позивачу додаткову угоду № 2 до договору оренди житлового приміщення від 27.02.2019 № 5853 про те, що вказаний договір вважається достроково розірваним з 01.02.2020 (а.с. 95 т.1).

31.01.2020 також було направлено акт передачі-приймання житлового приміщення, де зобов`язано суборендаря сплатити рахунки за січень 2020 року: за оренду квартири та комунальні послуги (а.с. 96 т.1).

Вказану додаткову угоду № 2 та акт передачі-приймання житлового приміщення ОСОБА_1 повернув позивачу (а.с. 98-99 т.1).

Убачається, що позивачем було також підготовлено проект додаткової угоди № 2 до договору оренди житлового приміщення від 27.02.2019 № 5853, у якій він запропонував продовжити вказаний договір оренди на термін з 01.03.2020 по 01.09.2020 (а.с. 84 т.1).

Крім того, за результатами розгляду справи Окружним адміністративним судом міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 1293ц від 29.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора, поновлено його в Офісі Генерального прокурора (Генеральній прокуратурі Україні) на посаду, яка є рівнозначною тій, яку він обіймав до звільнення з 31.10.2019.

Так, пунктом 3.3.4. договору оренди житлового приміщення від 27.02.2019 № 5853 передбачено звільнити жиле приміщення, яке надано в оренду, після закінчення обумовленого цим договором терміну його дії.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що після закінчення терміну дії договору або у випадку відмови Орендаря (Суборендаря) від оренди житлового приміщення, воно передається Орендодавцю за актом прийому-передачі.

За змістом ст. ст. 761, 774 ЦК України договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму).

Під час вирішення спору суд враховує зміст умов договору оренди, відповідно до яких позивачу житло в оренду (суборенду) надавалося не у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а на загальних підставах.

Положеннями п. 5.4 договору оренди передбачено, що договір може бути розірвано достроково за згодою сторін, крім випадків, передбачених п.4.1.1. цього договору.

Пунктом 4.1.1 договору визначено що орендодавець має право відмовитися від даного договору оренди житлового приміщення у разі: використання суборендарем житлового приміщення не за призначенням; знесення, реконструкції, перепланування будинку (гуртожитку), в якому знаходиться орендоване житлове приміщення; невнесення суборендарем орендної плати за оренду житлового приміщення та плати за комунальні послуги більше ніж за два місяця; передачі орендарем (суборендарем) житлового приміщення без дозволу орендодавця у користування іншим юридичним чи фізичним особам; створення загрози пошкодження житлового приміщення недбалою поведінкою суборендаря; незгоди орендаря або суборендаря зі змінами умов договору оренди житлового приміщення; перепланування орендарем або суборендарем житлового та підсобного приміщення без згоди орендодавця (а.с. 55 т.1).

Отже, умовами договору оренди передбачено вичерпний перелік підстав дострокової відмови орендодавця від договору й такої умови, як припинення трудових відносин з відповідачем договір оренди не містить.

Згідно положень ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Установлено, що маючи намір продовжити орендні відносини, позивач запропонував укласти додаткову угоду № 2 від 27.02.2020, визначивши додатковий строк дії договору оренди з 01.03.2020 по 01.09.2020 (а.с. 84 т.1) й у такій редакції позовних вимог просив визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди.

Разом з тим, відповідно до справи, рішення районним судом постановлено у жовтні 2022 року, тобто за спливом запропонованого ОСОБА_1 у позові додаткового строку.

За таких обставин, колегія суддів по суті погоджується з висновками районного суду про те, що визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди в редакції позивача не є ефективним способом захисту, остільки на даний час договір оренди припинив свою дію.

Отже, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення діями відповідачів його права на житло.

Необґрунтовано заявлена й вимога про стягнення з комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" коштів в розмірі 28 040 грн, які позивач поніс на ремонт квартири з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 773 ЦК України наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Статтею 776 ЦК України передбачено, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за найм речі, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ( ст. 80 ЦПК).

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Установлено, що умовами договору оренди не передбачено право орендаря здійснювати поліпшення отриманого в оренду житла.

Між тим, згідно вимог ч. 1, 3, 5 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

У матеріалах справи відсутні належні докази здійснення ОСОБА_1 заявленого у позові поліпшення орендованого житла та вчинення таких дій за згоди наймодавця.

Згідно ч.1 ст. 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з комунального підприємства кошів.

При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, № 303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: