Справа № 177/1799/23
Провадження № 2-з/177/29/23
У Х В А Л А

14.09.2023 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі заяву представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

Ухвалою суду від 09.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Представником відповідача ОСОБА_4 04.09.2023 подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, яка ухвалою від 14.09.2023 об`єднана в одне провадження з первісним позовом, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Також, представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 04.09.2023 подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви представник вказав, що в період шлюбу сторони в справі придбали транспортний засіб трактор колісний Т-40М, номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, який є спільним майном подружжя. Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя лише стосовно домоволодіння, при цьому, приховавши від суду інформацію про наявність придбаного у період шлюбу вказаного транспортного засобу. Трактор перебуває у дворі будинку де мешкає ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на його ім`я. Оскільки ОСОБА_2 має право на 1/2 частину вказаного майна, існують підстави вважати, що ОСОБА_5 реалізує вказаний транспортний засіб, що може ускладнити виконання рішення суду в справі, а тому, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, представник відповідача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом вчинення певної дії щодо продажу та перереєстрації сільськогосподарської техніки, а саме трактору колісного Т-40М, номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, заводський ідентифікаційний номер машини НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , маса машини 2595, марка і модель двигуна Д-144, об`єм двигуна 4150 (талон тимчасового обліку машини ГУ ДПС в Дніпропетровській області 26.12.2017 ЕС004444), зареєстрованого на ім`я ОСОБА_5 у Головному управлінні Держпродспоживслужби з ОСОБА_5 на іншу особу, до винесення рішення в даній справі. Представник зазначає, що заборона Головному управлінню Держпродспоживслужби вчиняти певні дії щодо продажу та перереєстрації трактора колісного Т-40М до винесення рішення не призведе до обмеження в праві ОСОБА_5 на володіння та користування вищевказаним майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав ОСОБА_2 , як позивача за зустрічним позовом.

У судовому засіданні відповідач та її представник заяву про забезпечення позову підтримали та просили задовольнити з підстав, що наведені у ній.

Представник позивача проти забезпечення позову заперечувала, як необґрунтованого та безпідставного.

Суддя, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, серед іншого, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як передбачено п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, у чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі про поділ спільного майна набутого у шлюбі.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення поданого позову. Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Окрім того, у заяві не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісної поведінки з боку відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 щодо порушення інтересів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Разом із тим, ґрунтовні доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення суду, у заяві відсутні. Натомість, як слідує з матеріалів справи, що з 20.01.2021 шлюб між сторонами є розірваним, при цьому, факту вчинення за цей час недобросовісних дій зі сторони ОСОБА_5 , які б вчинялися щодо розпоряджання спільним майном, заявником ОСОБА_2 не доведено.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено належних правових підстав для забезпечення позову, відтак, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Верхуши Ярослава Олександровича, про забезпечення позову, - відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 15.09.2023

Суддя: