Справа № 145/438/23
Провадження № 22-ц/801/1649/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 рокуСправа № 145/438/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 червня 2023 року, ухвалене в смт Тиврів суддею цього суду Капиловою Л.В.. дата складання його повного тексту 19 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.11.2018 року, відповідач сплачує аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На даний час вік дитини збільшився, відповідно і збільшилися витрати на її утримання, донька потребує лікування, додаткових витрат для її розвитку, утримання, харчування, навчання та забезпечення.

З урахуванням наведеного, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року у справі № 145/1709/18 та стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, також просила стягнути із відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 червня 2023 року Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року у справі № 145/1709/18 та стягувати із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 3 000 ( три тисячі) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.11.2018 року у справі 145/1709/18, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі з 1200 грн. на 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

28 липня 2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мерженко Т.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення суду залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 03 серпня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивачки на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 працює на посаді менеджера з транспортно-експедиторської діяльності у ТОВ "Перша Логістична Компанія", розмір її заробітної плати за період з серпня 2022 року по січень 2023 року становить 47 244 грн. 22 коп.

Із виписок з медичних карток хворої доньки сторін вбачається, що дитина народилася із вродженою вадою серця та у зв"язку з цим проходила лікування. Так як дитина проживає з матір"ю ОСОБА_1 , то остання несе витрати на придбання дитині продуктів харчування, одягу, взуття, речей побутового вжитку, меблів. Також позивач надала суду докази підтвердження оплати нею наданих комунальних послуг.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилається на те, що не працює, має мінливий дохід, який залежить від наявності у нього роботи і тому йому зручніше сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. Однак доказів цього суду не надано. Відомості про розмір його доходу у суду відсутні.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтями 183,184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст.182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові КЦС ВС по справі № 712/6313/21 від 22.08.2022 року.

В будь-якому випадку, відповідно до ч.3 ст.181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його.

Суд враховує те, що неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільною дитиною сторін по справі, за рішенням суду від 07 листопада 2018 року на користь позивачки з відповідача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно.

Однак, на теперішній час присуджена сума коштів є менш платоспроможною, ніж була в 2018 році та меншою ніж мінімальний розмір аліментів відповідно до чинного законодавства (2833*50%=1 416,50 грн.) на сьогоднішній день.

Також суд першої інстанції вірно врахував, що відповідач є працездатною особою, доказів свого матеріального та сімейного становища, розміру доходів суду не надав, однак він не заперечує проти зміни розміру аліментів, зазначаючи що може їх сплачувати в розмірі 2 500 грн., чому саме в такому розмірі не обґрунтував.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає правильний, висновок суду, що позивач скористалася своїм правом, визначивши способ стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

З урахуванням наведених вище обставин суд приходить до висновку про зміну способу стягнення аліментів за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року у справі № 145/1709/18 та стягнення їх із відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підтвердження понесення позивачкою витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн., нею надано суду договір про надання правової допомоги від 08 лютого 2023 року, укладений з адвокатом Мерженко Т.П.; ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; акт приймання - передачі наданих юридичних послуг від 13 березня 2023 року з детальним розрахунком послуг та витрат часу таких; детальний опис наданих адвокатом послуг на суму 3 000 грн., зокрема, вартість 1 год. наданих юридичних послуг становить 600 грн., кількість часу, витраченого адвокатом на здійснення аналізу матеріалів та безпосередню підготовку позовної заяви - 5 год.

Враховуючи положення ст.137 ЦПК України та те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, понесення таких витрат доведено позивачкою належними доказами, їх розмір є співмірним зі складністю даної справи, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн. з відповідача на користь позивачки в повному обсязі.

Суд першої інстанції з огляду на умови договору про надання правової допомоги, врахував складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов правильного висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, та їх слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 червня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун