Справа № 456/1771/22 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/460/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2022 року в справі за позовом Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

14 червня 2022 року Комунальне підприємство (далі КП) «Стрийтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за послуги з центрального теплопостачання за період з 01.10.2017 року по 01.12.2021 року в розмірі 74826 грн. 07 коп.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідачка є наймачем квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , в даних житлових приміщеннях вона проживала разом із членами своєї сім`ї у складі 8 чоловік. Згідно даних програмного забезпечення обліку абонентів (споживачів) підприємства, квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 були між собою об`єднані в одне житлове приміщення, з опалюваною площею 125,5 кв.м., і за даними програмного обліку підприємства числиться як квартира АДРЕСА_1 з абонентським рахунком № НОМЕР_1 .

Постачання теплової енергії в даний будинок здійснюється централізовано від теплової мережі котельні АДРЕСА_4 .

КП «Стрийтеплоенерго» здійснює господарську діяльність в галузі теплопостачання, має відповідну ліцензію і є виконавцем даного виду житлово-комунальних послуг.

Згідно з актом від 07.11.2001 року, будинок АДРЕСА_5 обладнаний тепловим лічильником, тому мешканцям даного будинку здійснювалось нарахування плати за реальну кількість спожитої теплової енергії житловими приміщеннями, а саме: загальна кількість спожитої теплової енергії по показах теплового лічильника (Гкал), поділена на загальну площу всіх квартир і розподіляється між квартирами, пропорційно загальній площі окремої квартири, з урахуванням ціни за 1 Гкал, згідно до діючого тарифу.

04.11.2019 року КП «Стрийтеплоенерго» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 36814 грн. 80 коп. за період з 01.10.2017 року по 01.10.2019 року, за якою 07.11.2019 року видано судовий наказ, який, в подальшому, ухвалою суду від 27.11.2019 року скасований.

20.12.2021 року КП «Стрийтеплоенерго» знову звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2019 року по 01.12.2021 року у розмірі 39011 грн. 27 коп., за якою 06.01.2022 року видано судовий наказ, який, в подальшому, також скасовано ухвалою суду від 28.01.2022 року.

Вважає, що оскільки відповідачкою з жовтня 2017 року по березень 2018 року вчинялись дії, які свідчать про переривання перебігу позовної давності у спірних правовідносинах, тому згідно з ч.1 ст.264 ЦК України та з урахуванням звернення підприємства 04.11.2019 року та 20.12.2021 року до суду із заявами про видачу судових наказів, підприємство не пропустило строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2022 року позов КП «Стрийтеплоенерго» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Стрийтеплоенерго» заборгованість за послуги з центрального теплопостачання у розмірі 74826 грн. 07 коп. та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Заочне рішення оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову КП «Стрийтеплоенерго» відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що позивач просить стягнути заборгованість за центральне теплопостачання за період з 01.10.2017 року по 01.12.2021 року, позаяк, звернувся до суду з позовом у червні 2022 року. Крім того, зазначає, що у позовні вимоги включений борг, який існував ще до 01.10.2017 року, що вбачається з доданого розрахунку.

Зауважує, що згідно діючого законодавства, визначено термін позовної давності для звернення до суду про захист порушених прав, який згідно статті 258 ЦК України становить три роки, а позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності.

Вважає безпідставним посилання позивача на те, що 07.11.2019 року був скасований судовий наказ про стягнення з неї боргу, оскільки згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №712/8916/17 в постанові від 07 липня 2020 року чітко зазначено, що подання заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги та його скасування не перериває строк позовної давності.

Щодо порушення норм процесуального права, то апелянт зазначає, що не була належним чином повідомлена про судове засідання, в якому ухвалено оскаржуване рішення, на її адресу не надходили жодні судові повістки з приводу розгляду справи в цей день.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.09.2023 року, є дата складення повного судового рішення 15.09.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії списку мешканців житлового будинку АДРЕСА_5 , підписаної начальником ЖЕК №3, відповідачка ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 у даному будинку (а.с.18-19).

Згідно копії акту від 07.11.2001 року (а.с.28), у будинку по АДРЕСА_5 встановлено обладнання для обліку теплової енергії (тепловий лічильник).

У відповідності до копії перпективної (енерго- та екологоефективної) схеми теплопостачання, затвердженої рішенням Стрийської міської ради Львівської області №278 від 18.12.2012 року, будинок АДРЕСА_5 приєднаний до теплової мережі котельні №4 по АДРЕСА_6 (а.с.20-23).

КП «Стрийтеплоенерго» здійснює господарську діяльність у галузі теплопостачання відповідно до ліцензії №041915 серії АД з виробництва теплової енергії, ліцензії №041916 серії АД з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, ліцензії №041917 серії ЯД з постачання теплової енергії (а.с.24-27).

Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.06.2016 року №1101 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 31.03.2015 року №1171, встановлено, що тарифи КП «Стрийтеплоенерго» на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими приладами обліку теплової енергії 1494,47 грн./Гкал. (з ПДВ) (а.с.29-30).

25.09.2018 року рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №217 встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з централізованого опалення для потреб населення КП «Стрийтеплоенерго» для абонентів з будинковим приладом обліку теплової енергії 1612,38 грн./Гкал. (а.с.31).

20.11.2018 року рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №267 внесено зміни до рішення виконавчого комітету №217 від 25.09.2018 року «Встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з централізованого опалення для потреб населення КП «Стрийтеплоенерго» для абонентів з будинковим приладом обліку теплової енергії 1861,72 грн./Гкал. (а.с.32).

26.08.2020 року рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №197 встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, для потреб населення КП «Стрийтеплоенерго» 1752,66 грн./Гкал. (а.с.33).

04.11.2021 року рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №374 встановлено тарифи на послуги з постачання теплової енергії для населення КП «Стрийтеплоенерго» 1861,72 грн./Гкал. (а.с.34).

Судом встановлено (а.с.35-43), що опалювальний сезон 2017 2018 років розпочався 23.10.2017 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 19.10.2017 року за №92 і завершився 06.04.2018 року, згідно з розпорядженням №39 від 06.04.2018 року.

Опалювальний сезон 2018 2019 років розпочався 22.10.2018 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 22.10.2018 року за №95 і завершився 19.04.2019 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 18.04.2019 року за №44.

Опалювальний сезон 2019 2020 років розпочався 29.10.2019 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 25.10.2019 року за №98 і завершився 09.04.2020 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 08.04.2020 року за №29.

Опалювальний сезон 2020 2021 років розпочався 16.10.2020 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 15.10.2020 року за №80 і завершився 16.04.2021 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 16.04.2021 року за №80.

Опалювальний сезон 2021 2022 років розпочався 18.10.2021 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрий від 07.10.2021 року за №210.

У відповідності до довідки про нарахування та оплату послуг з теплопостачання, за споживачем ОСОБА_1 , розрах. №1034465, облікується заборгованість за період з 01.10.2017 року по 01.12.2021 року у розмірі 74826 грн. 07 коп. (а.с.44-45).

Останні платежі по оплаті даного виду послуг було здійснено відповідачкою у січні 2018 року в розмірі 200 грн. та в лютому 2018 року в розмірі 300 грн.

У відповідності до судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2019 року (справа №456/4307/19) з ОСОБА_1 у користь КП «Стрийтеплоенерго» стягнуто борг у розмірі 36814 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 192 грн. 10 коп. (а.с.9).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2019 року вказаний судовий наказ від 07.11.2019 року скасовано за заявою ОСОБА_1 , зокрема, з тих підстав, що нею сплачувались послуги за постачання теплової енергії, зокрема, за жовтень 2017 року 200 грн., листопад 200 грн., грудень 100 грн., у січні 2018 році 200 грн. та у лютому 2018 року 200 грн. (а.с.10).

06.01.2022 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за заявою КП «Стрийтеплоенерго» видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 39011 грн. 27 коп. та судового збору у розмірі 227 грн.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2022 року вказаний судовий наказ скасовано за заявою ОСОБА_1 , зокрема, з тих підстав, як зазначено заявником, що площа, на яку подається теплопостачання, складає 135 кв.м., а в дійсності є 125 кв.м., тому розрахунок проведено невірно і він явно завищений.

Споживачу ОСОБА_1 скеровувались претензії про необхідність погашення наявної заборгованості або звернення у КП для реструктуризації боргу на умовах підприємства, зокрема: 10.10.2019 року за вих. №01/146 про те, що за квартирою рахується заборгованість за надані послуги постачання теплової енергії у розмірі 35814 грн. 80 коп. за період з 01.10.2017 року по 01.10.2019 року; 16.12.2021 року за вих. №01/486 про те, що за квартирою рахується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у сумі 39011 грн. 27 коп. за період з 01.10.2019 року по 01.12.2021 року (а.с.14-15).

У відповідності до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини щодо надання вказаного виду житлово-комунальних послуг, є, зокрема, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, в редакції, чинній у спірний період (далі Правила).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг і несе обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 5 Правил, рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п.20 Правил).

У разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання (п.21 Правил).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Правил).

Отже, відсутність між сторонами договору про надання вказаного виду житлово-комунальних послуг, який укладається на підставі затвердженої у встановленому законом порядку форми типового договору, не звільняє відповідачку від обов`язку оплатити за надані послуги, оскільки такий обов`язок у неї виникає в силу закону.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії є законними.

Проте, в іншій частині висновки суду є помилковими з наступних підстав.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що згідно діючого законодавства, визначено термін позовної давності для звернення до суду про захист порушених прав, який згідно статті 258 ЦК України складає три роки, а позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності.

Так, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням осбою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За вимогами частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

За змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому, законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК).

Також необхідно зазначити, що згідно з усталеної практики Верховного Суду, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (п.73), від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (п.80), від 05 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (п.61), №522/2201/15-ц (п.62) та №522/2110/15-ц (п.61), від 07 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12 (п.71), від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (п.134), від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (п.51)).

Судом встановлено, що перед зверненням до суду із вказаним позовом, 07.11.2019 року КП «Стрийтеплоенерго» подало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2017 року по 01.10.2019 року в розмірі 36814 грн. 80 коп. (справа №456/4307/19), на підставі якої Стрийським міськрайонним судом Львівської області 07.11.2019 року видано судовий наказ, який, в подальшому, скасовано ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2019 року за заявою боржника ОСОБА_1

06.01.2022 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області у справі №456/6356/21 за заявою КП «Стрийтеплоенерго» видано ще один судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2019 року по 01.12.2021 року у розмірі 39011 грн. 27 коп., який, в подальшому, також скасовано ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2022 року за заявою ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги КП «Стрийтеплоенерго», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки перший судовий наказ виданий 07.11.2019 року та скасований 27.11.2019 року, тому саме з дати подання заяви про видачу судового наказу (04.11.2019 року) слід відраховувати початок перебігу трирічного строку позовної давності, а позовну заяву подано до суду 14.06.2022 року, тобто до спливу строку позовної давності, який наступив би 04.11.2022 року.

Такий висновок суду першої інстанції є невірним, оскільки не відповідає наведеним вище нормам статті 264 ЦК України та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена нижче.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 липня 2020 року (справа №712/8916/17): «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі».

Отже, з урахуванням наведених вище норм матеріального права та висновку Великої Палати Верховного Суду, який є обов`язковим до застосування в даній справі, подання позивачем заяв про видачу судових наказів, які, в подальшому, скасовані судом, не є перериванням позовної давності.

Також необхідно зазначити, що оскаржуване рішення ухвалювалось судом у заочному порядку, за відсутності відповідачки.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, відповідачка ОСОБА_1 зазначала, що не була належним чином повідомлена про судове засідання, в якому ухвалено оскаржуване рішення, на її адресу не надходили жодні судові повістки з приводу розгляду справи в цей день.

Окрім того, у цій заяві відповідачка також вказала, що позивачем подано позовну заяву за межами строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції не знайшов підстав для його скасування, оскільки вважав, що судом було дотримано порядок повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи і відповідачці було достеменно відомо про існування справи в суді, оскільки остання подавала суду заяву про відкладення судового засідання.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм цивільного процесуального закону щодо умов проведення заочного розгляду справи, колегія суддів виходить з положень статті 280 ЦПК України, за правилами якої, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч.7 ст.128 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.54 зворот). Докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_8 , матеріали справи не містять.

Згідно судових повісток (а.с.57, 66, 69), такі направлялись відповідачці за двома адресами: АДРЕСА_8 та АДРЕСА_7 .

Разом з тим, доказів, які б свідчили про належне повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 31.10.2022 року, в якому судом ухвалено оскаржуване рішення, матеріали справи не містять.

Судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 31.10.2022 року, адресована відповідачці не за місцем її реєстрації (а.с.73) і підтвердження про отримання відповідачкою судової повістки в матеріалах справи немає, тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не відповідає фактичним обставинам справи і суперечить наведеним вище нормам процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року (справа №200/11343/14-ц, провадження №14-59цс18), який полягає в наступному.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Якщо відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Отже, відповідно до наведеного вище правового висновку, апеляційний суд вправі вирішувати питання про застосування позовної давності за заявою відповідача, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, проте у разі, якщо про застосування позовної давності відповідач заявив під час подання заяви про перегляд заочного рішення у справі.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 хоч і було відомо про існування в провадженні суду справи за позовом КП «Стрийтеплоенерго» до неї про стягнення заборгованості, проте, відповідачка не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, призначеної в судове засідання на 31.10.2022 року, після ухвалення судом заочного рішення відповідачка заявила про сплив позовної давності в заяві про перегляд заочного рішення, однак, суд відмовив у задоволенні такої заяви, тому колегія суддів доходить висновку про те, що ОСОБА_1 мала право заявити про застосування наслідків спливу позовної давності на стадії перегляду справи судом апеляційної інстанції, власне, про що нею вказано в апеляційній скарзі.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року (справа №911/3677/17).

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог, що стосуються періоду, який передував трирічному строку позовної давності, тобто до суми боргу, яка виникла за три роки перед зверненням до суду із вказаним позовом.

Враховуючи наданий стороною позивача розрахунок заборгованості, який не спростовано відповідачкою, до стягнення підлягатиме лише борг за надані послуги з теплопостачання за період з 14.06.2019 року по 01.12.2021 року в розмірі 39011 грн. 27 коп.

В решті, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог КП «Стрийтеплоенерго», в наведеній вище частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині, що стосується стягнення судом першої інстанції з відповідачки судового збору, то колегія суддів виходить з наступного.

Рішення судом ухвалено 31 жовтня 2022 року, в той час, як згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №617175, ОСОБА_1 16 серпня 2022 року встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням безтерміново.

Копія цієї довідки була долучена до заяви про перегляд заочного рішення (а.с.94).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 звільнена в силу закону від сплати судового збору, а тому рішення суду першої інстанції в частині покладення на неї судових витрат є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що за наслідками розгляду справи апеляційним судом позовні вимоги КП «Стрийтеплоенерго» підлягають до задоволення частково (52%), то понесені КП «Стрийтплоенерго» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1290 грн. 12 коп. підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» заборгованість за послуги з центрального теплопостачання за період з 14 червня 2019 року по 01 грудня 2021 року в розмірі 39011 гривень 27 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за спливом позовної давності.

Компенсувати Комунальному підприємству «Стрийтеплоенерго» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1290 гривень 12 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич