Справа № 216/1301/23
провадження №2/216/1311/23
22 вересня 2023 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Бутенко М.В.
секретаря судового засідання Кравець А.С.
без застосування технічного запису
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті ради, орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті ради, орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.
Позивачка ОСОБА_1 вважає що Відповідач ухиляється від виховання сина, нехтує своїми батьківськими обов`язками, просить суд винести рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , 1968 року народження батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не проти ухвалення заочного рішення, просила суд слухати справу без застосування технічного запису.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином за місцем свого реєстраційного обліку. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав відзиву на позов, не надав суду жодної заяви або клопотання про розгляд справи за його відсутністю або про відкладення справи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Представник третьої особи - Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради, органу опіки та піклування, до суду не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, опираючись на поданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи з 2007 по 2009 рр. у громадянських відносинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження від 07 серпня 2009р., актовий запис № 442.
Невдовзі після поновлення стосунків ОСОБА_2 почав зловживати спиртними напоями, вчиняти скандали, погано відносився до позивача, що відбивалося на її психологічному стані та, відповідно, на стані дитини.
У зв`язку з вищезазначеним наприкінці 2009 р. спільне життя сторін припинилось. Деякий час, приблизно до травня 2010 року Відповідач зрідка бачився з дитиною, але потім, за його словами, він виїхав з міста Кривий Ріг на заробітки, тому приблизно до 2014 р. до з дитиною не бачився, але зрідка телефонував. Матеріально сина не забезпечував. Приблизно з кінця 2014 р. зв`язок батька з дитиною перервався повністю, Відповідач не проявляє зацікавленості в долі сина, не бере участі у його житті, не забезпечує матеріальні потреби дитини.
Де на сьогоднішній час перебуває ОСОБА_2 , позивачу невідомо. Ніякого зв`язку Відповідач не підтримує ані з позивачкою, ані з сином. Зазначені обставини підтверджують сусіди по будинку, що засвідчено в акті б/н від 17 лютого 2023 року.
Відповідач не цікавиться станом здоров`я сина, не цікавиться успіхами сина в школі, що підтверджується довідкою з міста навчання сина, № 16 від 03 лютого 2023 року.
Відповідач матеріально сина не підтримує, що засвідчено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 21 лютого 2023 року.
Позивачка, як мати ОСОБА_3 , несе повну і одноосібну відповідальність за свого сина; дитина фактично з моменту народження і до теперішнього часу знаходиться на її повному матеріальному утриманні; саме позивачка приймає безпосередню участь у всіх сферах життя сина, вирішує всі питання щодо виховання, розвитку, захисту сина одноосібно, без участі батька. Іноді у позивачки виникають ситуації, юридичні та інші, пов`язані з неповнолітньою дитиною, які потребують згоду батька, зв`язок з яким повністю перервано декілька років тому. Це заважає повноцінному розвитку та безпеці дитини, адже навіть вивезти за кордон дитину для відпочинку, навчання, або ж до безпечних умов в стані війни, змінити адресу проживання позивачка не може без згоди батька неповнолітньої дитини. В цей час Відповідач не цікавиться жодним аспектом життя дитини, не думає про його зростання і будь-які потреби, не тільки матеріально характеру, а й морального та безпекового. Такі ситуації погіршують якість життя неповнолітнього ОСОБА_3 .
Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, постійного місця доходу не має, не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться успіхами сина, його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не піклується, з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, у зв`язку з чим створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Спірні відносини між сторонами у справі виникли з приводу невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, тому до мають бути застосовані норми Сімейного кодексу України, що регулюють питання прав та обов`язків батьків щодо їх дітей.
Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У відповідності з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. З ст.150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Усі вищезазначені обставини свідчать про вольове небажання Відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.
Така поведінка Відповідача свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню позивача як своєї дитини.
Згідно висновку виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо можливості позбавлення батьківських прав, то ураховуючи вищевикладене, в інтересах дітей, керуючись ст.ст.19,164 Сімейного кодексу України, виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , 1968 року народження батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Нехтування батьківськими обов`язками з боку Відповідача, порушує права та інтереси його доньки, принижує її гідність, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті позивачки як з моральної, так і з правової точки зору.
У відповідності з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до абз.2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному тля її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У відповідності до п.2 ч. І ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Таким чином, сукупністю усіх доказів у справі, суд приходить до переконання, що відповідач не цікавиться вихованням своєї дитини та її духовним розвитком, не надає належного матеріального забезпечення, яке б забезпечувало дитині належне утримання, не бере участь у вихованні дитини, що свідчить про втрату інтересу відповідача до його дитини, суд вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_2 , 1968 року народження батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 грн. по сплаті судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263, 265, 280-283, 354-356 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 152, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті ради, орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: М.В. БУТЕНКО