Справа № 438/140/23 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/1381/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянувши у м. Львові без участі учасників справи в порядку спрощеного провадження цивільну справу №438/140/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 25 січня 2023 року звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення сином навчання або досягнення 23-річного віку за умови, що він буде продовжувати навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки. У них народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, що підтверджує Свідоцтво про зміну імені). На даний час син є повнолітнім, однак продовжує навчатись у КЗ ЛОР «Бориславський фаховий медичний коледж». Закінчує навчання 06 липня 2024 року. У зв`язку з тим, що син навчається на денній формі навчання, він не має можливості влаштуватися на роботу і потребує матеріальної допомоги. Син проживає з нею. Позивачка є особою з інвалідністю III групи з дитинства, їй одній важко нести витрати на харчування, навчання, одяг та духовний розвиток сина. З відповідачем вони взагалі не спілкуються, він не цікавиться життям сина, тому добровільно надавати допомогу ОСОБА_3 на період навчання не буде, хоча має всі умови для сплати аліментів: є молодим, здоровим, працездатним.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25 січня 2023 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше, як до досягнення ним 23-річного віку.

Рішення в частині суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір 1073,60 грн.

Рішення оскаржила позивач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним , таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що доводити елементарні витрати на життєві потреби сина-харчування, одяг та навчання немає необхідності, оскільки ст.48 Конституції України, передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг житло. Звертає увагу, що судом враховано, відсутність у відповідача у власності житла та автомобіля, однак жодних доказів про це у матеріалах справи немає. Зазначає, що витрачає кошти на прадбання канцелярських товарів для навчання, оскільки держава не надає таких безкоштовно. Також посилається на те, що витрачає кошти на лікування сина у зв`язку з його захворюванням, що вбачається з медичної виписки за 2022 рік. Звертає увагу, що у відповідача була відсутня заборгованість по сплаті алементів до повноліття сина, а відтак це свідчить про спроможність сплачувати аліменти у розмірі частини. Натомість вона є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства та їй важко одній нести витрати на харчування, навчання, одяг та духовний розвиток сина. Син навчається на денній формі навчання у зв`язку з чим позбавлений можливості працювати та потребує матеріальної допомоги. Просить рішення суду скасувати та прийняти постанову,якою позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в порядку ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що вважає рішення законним і обгрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Звертає увагу, що син навчається за кошти державного (регіонального) бюджету, отримує стипендію, не витрачає коштів на доїзд до місця навчання та на проживання у гуртожитку, а тому не несе жодних витрат на навчання. Ухвалюючи рішення, суд правильно врахував , що відповідач не має постійного доходу та змушений забезпечувати свою сім`ю та визначив розмір аліментів,який відповідає потребам його сина та спроможності платника аліментів сплачувати аліменти у такому розмірі. Звертає увагу, що враховуючи його стан здоров`я, аліменти в розмірі частини є для нього непосильними. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Позивачка надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах позову та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Згідно з частинами 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позивач не погоджується з визначеним судом розміром аліментів .

Судом встановлено такі обставини.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на цей час є повнолітнім, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом РАЦС Бориславського міського управління юстиції Львівської області 29 липня 2010 року (а.с.7).

Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Бориславського міського суду від 07 вересня 2017 року, що стверджується копією рішення Бориславського міського суду від 07 вересня 2017 року(а.с.6) .

Повнолітній син сторін, ОСОБА_3 з 01 вересня 2020 року по 06 липня 2024 року є студентом денного відділення КЗ ЛОР «Бориславський фаховий медичний коледж». Навачється за кошти Державного (регіонального) бюджету. (а.с.10).

Син сторін проживає з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , що стверджується довідкою про склад сім`ї від 02 січня 2023 року (а.с.12).

Позивач стверджує, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 на денній формі навчання він потребує матеріальної допомоги, оскільки необхідні кошти на харчування, одяг, доїзд до навчального закладу, канцелярські вироби, тощо. Навчання позбавляє його можливості утримувати себе самостійно в повному обсязі. Вона не може самостійно утримувати сина, який навчається і у зв`язку з тим, що є особою з інвалідністю III групи з дитинства (а.с.11), а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Також син хворіє, що стверджується медичним документами та потребує коштів на лікування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, зокрема визначаючи аліменти в розмірі 1/8 частини всіх доходів відповідача , суд враховував інтереси, стан здоров`я та матеріальне становище повнолітнього сина сторін, стан здоров`я, сімейний стан та матеріальне становище відповідача, а також виходив з того, що позивач не довела можливості відповідача сплачувати заявлений нею розмір аліментів , а також потреби дитини в такому розмірі аліментів (1/4 частина). Суд зазначив, що позивач не надала жодного документального обґрунтування витрат, які вона несе на утримання сина та на його лікування.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що під час розгляду справи, суд повинен з`ясувати чи потребує дитина, яка продовжує навчання матеріальної допомоги, а умовою надання такої матеріальної допомоги є можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітнього сина , оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, а відповідач в свою чергу є особою працездатного віку , а тому змушений таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а також взяв до уваги стан здоров`я позивачки та сина сторін. Дав належну оцінку фактичним обставинам справи та відсутності із сторони позивача доказів про її матеріальний стан та матеріальний стан сина.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що доведення факту про те, що син потребує матеріальної допомоги та її розмір лежить саме на позивачу.

Посилання позивачки на те, що вона не повинна доводити необхідність елементарних життєвих потреб сина є безпідставним, оскільки предметом спору є розмір аліментів, який підлягає визначенню саме з врахуванням доказів,які підтверджують витрати на утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу зазначених норм процесуального закону, позивач не надала суду доказів, які б підтверджували потребу аліментів в розмірі частини всіх доходів відповідача.

Суд першої інстанції обгрунтовано визначив, що аліменти в розмірі 1/8 частини всіх доходів відповідача з врахуванням обов`язку позивача утримувати сина забезпечать йому необхідну матеріальну допомогу упродовж навчання.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.5 чт.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк