Справа № 357/7611/23
Провадження № 2/357/2279/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, яка діє також і в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд стягнути зі свого старшого сина ОСОБА_3 аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, та стягнути аліменти на утримання свого молодшого сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, щомісячно.

Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що вона не має стабільного доходу, самостійно виховує малолітнього сина ОСОБА_4 , перебуває в скрутному матеріальному становищі, потребує допомоги свого старшого сина, який має можливість допомагати своїй матері і брату, надає періодично кошти, але не регулярно і в недостатньому розмірі. Батько малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймає участі у вихованні та утриманні свого сина. А тому, позивач, посилаючись на ст. ст. 202, 267 СК України, просила задовольнити її позов.

16.08.2023 р. ухвалою судді було відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного провадження (а.с.17).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

06.09.2023 року особа, яка йменує себе представником відповідача, адвокат Калугін Д.О. направив на електронну адресу суду заяву від імені відповідача ОСОБА_3 про повне визнання позову (а.с.19-21).

Зазначений лист не містить електронного підпису, ні особа відповідача, ні особа його представника не встановлені, подані документи не завірені, а тому зазначений лист/заява про визнання позову не приймаються судом до уваги.

Крім того, в даному випадку, навіть присутність відповідача в судовому засіданні та визнання ним даного позову не слугували б підставою для прийняття судом такого визнання. Оскільки, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст. 206 ЦПК України).

Суд не вбачає законних підстав для прийняття визнання відповідачем позову.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що в зв`язку з війною вимушена була разом з малолітнім сином виїхати до Польщі. Позивач, як біженець, отримує 500 злотих щомісяця, не працює, батька у її сина ОСОБА_4 не має. Старший син ОСОБА_3 військовослужбовець, отримує заробітну плату, має на утриманні малолітнього трирічного сина, періодично надає допомогу позивачу, але не регулярно. Позивач зазначає, що не може працевлаштуватися, коштів на проживання не вистачає та її старший син зобов`язаний утримувати матір і молодшого брата.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач є мамою малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Як слідує з копії свідоцтва про народження /серія НОМЕР_1 /, актовий запис №358, батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.6).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

За ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначене зобов`язання, що належить до аліментних зобов`язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв`язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі.

Ця сукупність утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення аліментного зобов`язання, пов`язаного з утриманням повнолітніми дочкою, сином своїх батьків.

За відсутності хоча б одного з наведених фактів зазначене аліментне зобов`язання не виникає.

Як зазначає позивач, відповідач є її сином , хоча позивачем не надано суду доказів в підтвердження зміни прізвища позивача з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 . Позивач зазначає, що перебувала в шлюбі, який було розірвано в судовому порядку, але жодних доказів зазначеному, також, не надано.

Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивача та її потреби у матеріальній допомозі, то суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч.1 ст.10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4 ст.75 СК України.

Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи.

Тобто, непрацездатність одержувача аліментів встановлюється за медичними критеріями /він має бути визнаний у встановленому законом порядку інвалідом 1,2 чи 3 групи/ або за віковими ознаками /він має досягти пенсійного віку, встановленого законом/.

Слід зазначити, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Позивачу 47 років, вона не досягла пенсійного віку, не має інвалідності та може працювати і утримувати себе та, в силу ст. 180 СК України, має обов`язком утримувати свого малолітнього сина.

Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що самостійно виховує дитину, є матір`ю одиначкою, а відомості про батька її сина ОСОБА_4 записані зі слів матері (ст. 135 СК України). Однак, наведені обставини позивач не довела. Натомість підтвердила, що її старший дорослий син добровільно іноді надає добровільно матеріальну допомогу, наприкінці весни направляв матері кошти, відносини з відповідачем нормальні. При цьому, позивач повідомила, що відповідач має на утриманні свою малолітню дитину.

Позивач не надала суду жодного доказу в підтвердження того, що є непрацездатною, що не перебуває в шлюбі та, що відомості про батька її малолітнього сина записані у відповідності до ст. 135 СК України.

Згідно ст. 267 СК України повнолітні брати, сестри зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

З аналізу наведеної норми Закону слідує, що обов`язок утримувати неповнолітніх братів та сестер виникає у разі відсутності тих, хто повинен утримувати їх в першу чергу, - матері, батька.

А як було встановлено судом, позивач, яка є мамою малолітнього ОСОБА_4 є працездатною особою, зобов`язана утримувати свою дитину та не довела, що інші особи /батько/ не приймають участь в утриманні малолітнього ОСОБА_4 .

Таким чином, позивачем не надано доказів для обґрунтування своїх вимог, а за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довела своє право на отримання від відповідача аліментів на своє особисте утримання та утримання свого малолітнього сина. В даному випадку, відсутні передбачені Законом умови за яких позивач може отримати аліменти від свого повнолітнього сина. Відповідач не позбавлений права добровільно, на власний розсуд надавати матеріальну допомогу своїм рідним, але в судовому /примусовому/ порядку покладати такий обов`язок на відповідача не має законних підстав.

Керуючись ст.ст. . 4, 10,11, 12,13, 76, 81, 141, 259, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.09.2023 року

Суддя О. Я. Ярмола