КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/31353/20-ц

14 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Невідомої Т.О.

- Нежури В.А.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Новака Р.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права на приватизацію квартири без ордеру та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просили:

- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., за відсутності ордеру на жиле приміщення;

- зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію здійснити дії по приватизації квартири АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за відсутності ордеру на жиле приміщення.

Позов мотивований тим, що 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Печерської районної державної адміністрації з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

24 січня 2020 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація листом за вих. № 105/01-175/В-100/1 повідомила ОСОБА_1 про необхідність надання до Органу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в місті Києві державної адміністрації копії ордеру на житлове приміщення, після чого буде прийняте рішення про приватизацію зазначеної квартири.

Позивачі вказували, що квартира була надана для заселення наприкінці грудня 1957 року родині ОСОБА_1 . Ордер на вселення у зазначену квартиру було видано батькові ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та членам його сім'ї, у тому числі ОСОБА_1 . Отримавши ордер на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 у грудні 1957 року, батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 здав його до житлово-експлуатаційної організації та уклав договір найму цього житлового приміщення.

ОСОБА_1 , з грудня 1957 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрована за цією адресою.

Наразі у цій квартирі зареєстровані та проживають: дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , її син - ОСОБА_2 та онука - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а договір найму жилого приміщення було укладено з його дочкою, ОСОБА_1

21 листопада 2019 року наказом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 889 на ОСОБА_1 переведено особистий рахунок за адресою: АДРЕСА_2 .

На адвокатський запит Державний архів міста Києва надав відповідь від 19 березня 2020 року, в якій зазначив, що у переглянутих документах фондів Р-1 «Київська міська рада депутатів та виконавчий орган Київської міської ради депутатів (Київська міська державна адміністрація)» та Р-18 «Виконавчий комітет Печерської районної ради народних депутатів м. Києва» у рішеннях за вересень-грудень 1957 р. відомостей про надання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 - не виявлено. Крім того, до Державного архіву міста Києва не передаються на зберігання ордери на жилі приміщення (на право зайняття житлової площі) та ніколи раніше не передавались.

З відповіді Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 лютого 2020 року за вих. № 105/01-707/1 вбачається, що усі документи, створені у попередні роки, були передані на зберігання в Державний архів міста Києва. При цьому, ордери на право на зайняття житлової площі на зберігання в архівний відділ Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не передавались.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» у відповідь на запит повідомило, що до 01.05.2015 року житловий будинок АДРЕСА_3 обслуговувала житлова організація КП УЖГ Печерського району м. Києва «Печерська брама», в приміщенні якого зберігалися документи та копії документів на квартири. Документи на право зайняття квартири АДРЕСА_1 від КП «Печерська брама» до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» не передавались.

При цьому, 02.10.2019 року КП по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська брама» у своєму листі за вих № 33 зазначило, що починаючи з 30.04.2015 року нерухоме та рухоме майно, яке перебувало в КП УЖГ «Печерська брама» на праві господарського відання перезакріплено на баланс комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

26 червня 2020 року рішенням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 та її членам сім`ї відмовлено в приватизації квартири АДРЕСА_1 у звязку із відсутністю копії ордера про надання житлового приміщення. Крім того, зазначеним листом ОСОБА_1 запропоновано вирішувати дане питання у судовому порядку.

Вважаючи незаконною відмову відповідача у приватизації позивачами займаного житла саме з підстав відсутності ордеру, що порушує їхні конституційні права на отримання житла у власність, позивачі просили позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., за відсутності ордеру на жиле приміщення.

Зобов'язано Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію здійснити дії по приватизації квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за відсутності ордеру на жиле приміщення.

Стягнуто з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 1 681,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила змінити рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року, шляхом зміни його мотивувальної та резолютивної частини, а саме, визнати дії відповідача у відмові позивачам у приватизації житла по їхній заяві правомірною, та відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язання здійснити дії по приватизації за відсутності ордеру на жиле приміщення.

На обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначав, що суд дійшов помилкового висновку щодо неправомірності відмови у проведенні приватизації, пославшись, що законодавством не передбачена така підстава для відмови в проведенні приватизації, як відсутність ордеру на вселення. Судом не було враховано що п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 № 109/17404 визначено перелік документів, які громадянин подає до органів приватизації, в якому визначено серед ряду інших документів і копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. В поданому пакеті документів на приватизацію квартири відсутня копія ордера на жиле приміщення або рішення про надання квартири АДРЕСА_1 , родині ОСОБА_1 , тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в оформленні приватизації даної квартири, діяв на підставі Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян і відмова у приватизації житла по заяві позивачів є правомірною.

В судове засіданні учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів, враховуючи ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала можливим розглянути апеляційну скаргу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2019 року позивачі звернулися в Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Проте, 26.06.2020 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація своїм листом повідомила позивачам про відмову в приватизації вищезгаданої квартири у зв`язку із відсутністю копії ордера про надання житлового приміщення.

З 03 грудня 1957 року у зазначеній квартирі проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 , його дружина, донька ОСОБА_1 (про що свідчать відмітки в паспорті про місце її реєстрації) та син ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а договір найму жилого приміщення було укладено з його дочкою, ОСОБА_1

21 листопадом 2019 року наказом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №6889 на ОСОБА_1 переведено особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла, проте інші позивачі не втратили свого права на приватизацію зазначеної квартири, у зв`язку з чим було подано уточнення позовних вимог.

Наразі у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Основним квартиронаймачем є ОСОБА_2 .

Позивачі, через свого представника, звернулися до Державного архіву міста Києва, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Архівного відділу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації із запитами для отримання копії ордеру на жиле приміщення та/або рішення (розпорядження) про надання квартири АДРЕСА_1 .

02 жовтня 2019 року Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська брама» у своєму листі за вих №33 зазначило, що починаючи з 30 квітня 2015 року нерухоме та рухоме майно, яке перебувало в КП УЖГ «Печерська брама» на праві господарського відання перезакріплено на баланс комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

При цьому, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» у відповідь на запит (лист від 13.02.2020 вих. №432-745) повідомило, що до 01 травня 2015 року житловий будинок АДРЕСА_3 обслуговувала житлова організація КП УЖГ Печерського району м. Києва «Печерська брама», в приміщенні якого зберігалися документи та копії документів на квартири. Документи на право зайняття квартири АДРЕСА_1 від КП «Печерська брама» до КП «Керуюча компанія» не передавалися.

3 відповіді Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.02.2020 (вих.№105/01-707/1) вбачається, що усі документи, створені у попередні роки, були передані на зберігання в Державний архів міста Києва.

При цьому ордери на право зайняття житлової площі на зберігання в архівний відділ Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не передавалися.

Державним архівом міста Києва зазначено, що у переглянутих ними документах за вересень-грудень 1957 р. відомостей про надання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 - не виявлено. Крім того, до Державного архіву міста Києва не передаються на зберігання ордери на жилі приміщення (на право зайняття житлової площі) та ніколи раніше не передавалися.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інтсанції виходив з того, що законодавством не передбачена така підстава для відмови в проведенні приватизації, як відсутність ордеру на вселення, інших підстав чи обставин для відмови у проведенні приватизації, відповідач не зазначив, суд вважав відмову відповідача у приватизації житла по заяві неправомірною, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Такі висновки суду грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Так, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК УкраїнськоїРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відсутність у позивачів ордеру не може бути єдиної підставою для відмови у приватизації позивачами квартири.

Судом встановлено, що відсутність ордеру на вселення у квартиру у позивачів, виникла не з вини останніх.

Разом з тим матеріалами справи підтверджено, що у спірну квартиру позивачі вселилися на законних підставах і з того часу постійно в ній проживають, мають у ній зареєстроване місце проживання та несуть витрати на її утримання.

Законність проживання позивачів у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивачів не заявляв. Представник відповідача в суді апеляційної інстанції підтвердив, що відповідач не заперечує проти проживання позивача у спірній квартирі, вимог про виселення не заявляв та не заявляє.

Іншого житла позивачі не мають, що свідчить про те, що вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Згідно положень частини 10 статті 8 у прив`язці до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивачі не має права на приватизацію згідно з положенням ст. 58 Житлового кодексу України, оскільки не надав ордеру, є безпідставним.

Таким чином, дії відповідача порушують конституційне право позивачів на приватизацію житла у встановленому законом порядку.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовуються висновків суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову та не свідчать, що висновки суду першої інстанції є помилковими.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 366, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанову.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий: Судді: