печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Солонухи Д.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України та визнання громадянином України.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України та визнання громадянином України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області на території України. Батьком позивача є громадянин України ОСОБА_3 ; матір`ю позивача є громадянка України ОСОБА_4 . Позивач з моменту народження по 1998 рік постійно проживав у місті Новомосковськ. Крім того, будучи громадянином України, позивач 14.09.1993 реалізував своє право на приватизацію житла, і разом із іншими співвласниками, а саме: ОСОБА_5 (дідусь), ОСОБА_6 (бабуся), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_7 (рідним братом) і в спільну часткову власність отримали житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Однак, після досягнення 16-ти річного віку ОСОБА_1 , вчасно не зміг отримати паспорт громадянина України.

З огляду на це, ОСОБА_1 , неодноразово звертався до Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області із заявою про видачу паспорту громадянина України, однак, позитивного рішення з цього приводу так і не отримав. Проте, наявність причин, які б унеможливили отримання ним паспорта громадянина України з відповідей відповідача не вбачається, а тому немає підстав вважати, що заявник не має право на визнання його громадянином України та відмові у отриманні паспорта громадянина України.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для позивача юридичне значення, оскільки дає можливість отримати паспорт громадянина України. Без встановлення цього факту в судовому порядку позивач позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України.

Позивач просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та визнати його громадянином України з 24.08.1991 по сьогоднішній день, отже, вбачається наявність спору про право у цій справі. Відтак, справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України, оскільки в даному випадку встановлення зазначеного факту впливатиме також на права й обов`язки інших осіб (відповідача), отже такий спір може вирішуватися в порядку позовного провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судове засідання з`явився позивач та його представник, просили задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, надав відзив до суду, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області на території України. Батьком позивача є громадянин України, ОСОБА_3 , матір`ю позивача є громадянка України, ОСОБА_4 , що підтверджується копіями паспортів громадянина України, які містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_1 з моменту народження по 1998 рік постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач 14.09.1993 реалізував своє право на приватизацію житла, і разом із іншими співвласниками, а саме: ОСОБА_5 (дідусь), ОСОБА_6 (бабуся), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_7 (рідним братом), в спільну часткову власність отримали житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

08.08.2019 Головне управління ДМС України у Львівській області прийняло рішення про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та видало довідку про реєстрацію особи громадянином України на підставі якої оформив останньому тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_1 від 27.08.2019 терміном дії на 2 роки до 27.08.2021.

Під час подання заяви про набуття громадянства України 10.05.2019, позивач разом з іншими необхідними документами подав відповідачу зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити своє попереднє громадянство Російської Федерації.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 07.10.2021 було припинено громадянство України позивача, про що йому було видано довідку про припинення громадянства України № 23 від 07.10.2021.

17.11.2021 ОСОБА_1 звернувся за місцем його реєстрації до Печерського відділу ЦМУ ДМС в місті Києві та Київської області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Листом Печерського відділу ЦМУ ДМС в місті Києві та Київської області від 14.01.2022 ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність додатково подати до органів ДМС відомості про продовження строків тимчасового перебування на території України.

23.11.2021 Печерським відділом ЦМУ ДМС матеріали справи про набуття громадянства України позивачем направлено до ЦМУ ДМС.

11.01.2022 ЦМУ ДМС за результатами розгляду заяви та документів про набуття громадянства за територіальним походженням, матеріали справи позивача повернуто до Печерського відділу ЦМУ ДМС з метою вжиття заходів відповідно до вимог законодавства України про громадянство.

Печерським відділом повідомлено позивача про необхідність оформлення поданих ним документів у відповідності до законодавства (вих №№8030-390/8030.2.-22 від 14.01.2022 та 8030-1304/8030.2-22 від 15.02.2022).

У зв`язку із військовим станом та агресією Російської Федерації (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні») Печерським відділом ЦМУ ДМС 02.05.2022 прийнято рішення «Про припинення провадження за заявою позивача про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням».

25.03.2022 відносно ОСОБА_1 було складено протокол та винесено постанову про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП, а також винесено Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області рішення № 12 від 25.03.2022 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.11.2022 у справі № 560/4626/22, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2023, вказані дії Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області визнані правомірними.

У лютому 2023 позивач неодноразово звертався до Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області із заявою про видачу паспорту громадянина України.

В листах Печерського відділу ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області вих. №8030-1029/8030.2-23 та №8030-1030/8030.2-23 від 17.02.2023 було зазначено, що 07.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до Печерського відділу ЦМУДМС у м. Києві та Київській області з питанням оформлення паспорта громадянина України.

Натомість, з документів наданих ОСОБА_1 що посвідчують особу, не вбачалось за можливе провести ідентифікацію особи та перевірку факту належності особи до громадянства України, як того вимагають пункт 38, 29, 40 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

В листі Печерського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 1168/8030.1-23/8030/46-23 від 15.03.2023 у відповідь на адвокатський запит представника позивача йдеться, що 25.03.2022 прийняте рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Суд зазначає, що у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд приходить до висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 в справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20).

Як встановлено, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області на території України. Вказані обставини підтверджуються наступними документами: свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 08.09.1986, виданим відділом РАЦС Новомосковського виконкому Дніпропетровської області, УССР; свідоцтвом про народження (повторно) Серії НОМЕР_3 від 07.05.2019, виданим Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

14.09.1993 реалізував своє право на приватизацію житла і разом з іншими співвласниками отримали житло, квартиру АДРЕСА_1 . У свідоцтві про народження позивача Серії НОМЕР_2 від 08.09.1986, виданим відділом РАЦС Новомосковського виконкому Дніпропетровської області, УССР, оригінал якого оглянутий в судовому засідання, у верхньому правому кутку проставлено відповідний штамп про використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію майна в обсязі 13,94 кв. м. при нормі 23,00 від 14.09.1993.

Також суду надано медичну документацію, яка містить історію хвороби ОСОБА_1 та відомості про спостереження позивача в лікарні м. Новомосковськ, Дніпропетровської області з моменту народження та по травень 1997. Окрім письмових записів про відвідування лікарів з 1986 року, містяться також направлення на здачу аналізів, їх результати.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що є батьком позивача, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області. Син проживав у цьому місті разом з сім`єю за адресою АДРЕСА_2 до 1998. На той час не було реєстрації місця проживання, однак, в 1993 році ОСОБА_1 реалізував своє право на приватизацію житла. ОСОБА_3 з дружиною в 1992 році отримали паспорти громадян України старого зразка, які наразі переоформлені на паспорти у формі ID карток. В 1998 році сім`я переїхала до Москви , а з 2012 року він з дружиною проживає в Італії.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що є племінником матері позивача та його троюрідним братом. Особисто з позивачем знайомий, приїзжав до його сім`ї у місто Новомосковськ на дні народження дідуся та бабусі, вони разом проводили час. Зазначив, що у м. Новомосковськ позивач проживав до 1998 року, а потім з сім`єю переїхав до м. Москви.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

З урахуванням вищенаведених обставин, наданих позивачем доказів, які в сукупності з показаннями свідків, слід прийняти до уваги, суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України в період часу з 08.06.1986 по 1998 рік (в період з 08.06.1986 - по 24 серпня 1991 в Українській PCP, в тому числі станом на 14 серпня 1991 - на час проголошення Україною незалежності, та з 24.08.1991 по 1998 - після проголошення Україною незалежності, що є підставою для задоволення заяви в цій частині.

Стосовно вимоги позивача про визнання факту про те, що ОСОБА_1 , є громадянином України з 24 серпня 1991 року по сьогоднішній час, суд зазначає наступне.

Правовий зміст громадянства, підстави і порядок його набуття та припинення регулюються Законом України «Про громадянство України».

Відповідно до вказаного Закону питання щодо розгляду заяв про прийняття до громадянства України віднесені до компетенції комісії при Президентові України з питань громадянства, а прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України за підставами, передбаченими п.п. 1, 2, 4-10 ст. 6 вказаного Закону віднесено до компетенції Міністерства закордонних справ України.

Таким чином, питання набуття, втрати та зміни громадянства, як і підтвердження громадянства певної особи не входять до компетенції судових органів, тобто, існує інший, встановлений законом порядок встановлення факту громадянства, а тому вимога ОСОБА_1 , про встановлення факту приналежності до громадянства України у судовому порядку задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 293, 294, 315, 317, 319, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України та визнання громадянином України - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , постійно проживав на території України в період часу з 08.06.1986 по 1998 рік (в період з 08.06.1986 - по 24 серпня 1991 в Українській РСР, в тому числі станом на 24 серпня 1991 - на час проголошення Україною незалежності, та з 24.08.1991 по 1998 - після проголошення Україною незалежності).

В задоволенні інших вимог позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Суддя Ю. Г. Головко