Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1295/22
Провадження № 2-п/382/6/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 04.07.2023 у справі № 382/1295/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Яготинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення у даній цивільній справі, в якій просив переглянути заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 04.07.2023 року, скасувати його та призначити справу до розгляду.

В обґрунтування заяви вказував, що про те, що 04.07.2023 року відбувся розгляд справи не знав, оскільки його представником була подана заява про відкладення судового засідання у зв`язку з тим що представник перебуває на лікарняному та по стану здоров`я не може взяти участь в судовому засіданні (відповідно до договору про надання правової допомоги довірено представляти інтереси відповідач у справі адвокату Дрожжин М. В.). У процесі надання правової допомоги у представника було виявлено певні захворювання у зв`язку з чим вона потребувала тривалого лікування та по стану здоров`я не могла працювати та брати участь в судових засіданнях. Адвокатом було попереджено мене про можливість скористатися правовою допомогою іншого адвоката. Однак враховуючи той факт, що адвокатом Дрожжин М. В. надавалася правова допомога мені раніше, в мене не було зауважень до роботи адвоката, враховуючи поважність причини, не можливості адвокатом підготовки відзиву та участі у судових засіданнях, через хворобу я вважав поважними причини відкладення судових засідань. Вищевказані факти підтверджуються листами непрацездатності з особистого пенсійного кабінету адвоката. Перебування представника тривалий час на лікарняному, тяжкість захворювань свідчить про поважність причини неявки в судове засідання і аж ніяк про зловживання процесуальними правами. Представник не міг взяти участь в судових засіданнях та підготувати письмовий відзив у зв`язку з перебуванням на лікарняному, а відповідач не є юридично обізнаним, щоб самостійно захистити свої права. А скористатися правовою допомогою іншого адвоката я не вважав за необхідне.

Крім цього, відповідач зазначає, що набуте у шлюбі майно не вважається спільною сумісною власністю, оскільки воно придбано ним за особисті кошти, які були зароблені до укладення шлюбу з позивачем та частину коштів а саме 1000 доларів США та 8500 дол США були надані батьком відповідача ОСОБА_4 , що можуть підтвердити свідки.

Представник позивача подав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 25.08.2023 року прийнято до провадження справу за заявою відповідача та призначено розгляд заяви.

В судове засідання сторона відповідача не з`явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Представник позивача взяв участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, просив залишити заяву відповідача без задоволення з викладених у письмових запереченнях підстав.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи та заяви, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до вимог якого просила в порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :08:033:0018, загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 255;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 255.

Ухвалою від 05.01.2023 року відкрито провадження та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, а ухвалою від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач та його представник в жодне із п`яти судових засідань не з`явилися, як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії судового розгляду, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим в частині неявки сторони відповідача суд, ухвалюючи заочне рішення, зазначив таке:

- судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України);

- днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьмастатті 128 ЦПК України);

- Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року);

- відповідач та його представник в жодне судове засідання, які на стадії підготовчого провадження, так і на стадії судового розгляду, не з`явилися;

- про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, представником відповідача неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, разом із тим, в жодне з судових засідань, а ні відповідач, а ні його представник не з`являлися, тому суд розцінює дії відповідача та його представника, як зловживання процесуальними правами, а відтак відмовляє у задоволенні даного клопотання;

- крім того, відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

- частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою;

- суд бере до уваги, що сторона відповідача вочевидь обізнана з перебуванням справи на розгляді суду, неодноразовим відкладенням її розгляду та належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, вбачаючи відсутність поважних причин їх нез`явлення, враховуючи, що її належним чином повідомлена про день та час судового засідання;

- у цьому зв`язку суд також враховує, що у даному випадку, відповідно до положень ЦПК України, у разі неможливості направлення в судове засідання повноважного представника, сторона відповідача була не позбавлена права: надіслати на адресу суду поштовим зв`язком відзив та докази, які є необхідними для розгляду справи, письмово викладену позицію щодо позовних вимог та інших питань, як процесуцального характеру (заяви, клопотання тощо), так і тих, що стосуються розгляду справи по суті; брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в тому числі, з використанням власних технічних засобів згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему;

- крім цього, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

- виходячи із положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України, а також враховуючи принципи змагальності, диспозитивності, розумності строку розгляду справи судом , неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), відповідач, з метою дотримання завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи особисто, сторона відповідача моглавзяти участь в режимі відеоконференції, в тому числі й використовуючи власні засоби, перешкод для подачі відзиву та доказів в обґрунтування своєї позиції, в тому числі й шляхом їх надсилання до суду в електронній формі, не вбачається;

- крім цього, суд зазначає, що відповідач, очевидним обов`язком якого є цікавитися розглядом своєї справи у суді, у випадку виникнення певних перепон щодо представлення його інтересів, не був позбавлений можливості звернутися за юридичною допомогою та залучити іншого представника;

- адже, в силу ч. 2 ст. 2 ЦПК України, як суд, так й учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

- на підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти вирішення справи саме таким чином.

04.07.2023 року у справі ухвалене заочне рішення про задоволення позову.

При вирішенні заяви про перегляд заочного рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з вимогами статті 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 288 ЦПК України).

Так, поважними причинами неявки можуть бути обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що сторона відповідача належним чином повідомлялася судом про розгляд справи.

Щодо обґрунтування заяви в частині неможливості явки сторони відповідача у жодне із п`яти судових засідань (справа слухалася в період з 05.01.2023 року по 04.07.2023 року), наведені в заяві мотиви щодо неявки сторони відповідача не спростовують висновків суду, викладених у рішенні від 04.07.2023 року; відсутні підстви вважати, що сторона відповідача не з`явилася в судове засідання, а також не подала відзив на позовну заяву з поважних причин.

В запереченнях на заяву, сторона позивача посилається на те, що відповідно до листків непрацездатності, що додані до заяви про перегляд заочного рішення, перший лікарняний ОСОБА_5 (представника відповідача) був відкритий ще 31.01.2023 року. При тому, що договір про надання правової допомоги з ОСОБА_2 представник ОСОБА_5 уклала 15.02.2023 року (а. с. 131-132), тобто вже перебуваючи на лікарняному. 15.02.2023 року ОСОБА_5 подала до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю ознайомитися з матеріалами, справи та написання письмового відзиву. При тому що відзив представник відповідача написати вже не змогла, адже вона півроку перебувала на лікарняному відповідно до пояснень відповідача. Також, сторона позивача звертає увагу суду на те, що заочне рішення ухвалене 04.07.2023 року. Відповідно до листків непрацездатності перед судовим засіданням 04.07.2023 року лікарняний представника відповідача був закритий 26.05.2023 року та наступна дата відкриття лікарняного - 04.07.2023 року, тобто в день ухвалення заочного рішення. Тобто представник відповідача мала час ознайомитися з матеріалами справи та написати хоча б відзив на позовну заяву. Виходячи з цього, можна дійти до висновку, що представник відповідача вже свідомо знаючи, що вона перебуває на лікарняному та маючи проблеми зі здоров`ям, укладала договір з ОСОБА_2 з метою здійснення затягування розгляду справи № 382/1295/22, ніби-то з поважної причини. Чому відповідач не розірвав договір з ОСОБА_5 також не знаходить свого логічного підтвердження, окрім зловживання процесуальним правом при розгляді справи № 382/1295/22, адже з дня підписання договору про надання правової допомоги представник не могла виконувати свої обов`язки відповідно до договору від 15.02.2023 року при тому, що у заяві про перегляд заочного рішення відповідач стверджує, що знав про її хворобу. При тому відповідач не був позбавлений права самостійно брати участь у судових засідання у той час як він належно повідомлявся судом. Крім цього, клопотання відповідача надходили до суду без електронного цифрового підпису в порушення ст. 6 Закон України "Про електронні документи та електронний документообіг", що підтверджується матеріалами справи.

Зазначені заперечення сторони позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що необхідно взяти до уваги.

Сторона відповідача, відповідно до матеріалів справи, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що фактично не заперечується стороною відповідача. При цьому, представником відповідача неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, разом з тим, в жодне із п`яти засідань, ані відповідач, ані його представник не з`являлися.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що сторона відповідача вочевидь була обізнана з перебуванням справи на розгляді суду із самого початку її розгляду, неодноразовим відкладенням її розгляду та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнав за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, вбачаючи відсутність поважних причин їх нез`явлення.

У цьому зв`язку суд також враховує, що у даному випадку, відповідно до положень ЦПК України, у разі неможливості направлення в судове засідання повноважного представника, сторона відповідача була не позбавлена права: надіслати на адресу суду поштовим зв`язком відзив та докази, які є необхідними для розгляду справи (зокрема, в період неперебування представника відповідача на лікарняному (як мінімум у період з 30.05.2023 року по 04.07.2023 року; наступний черговий лікарняний відкрито саме 04.07.2023, тобто в день останього засідання за півтори годину до його початку та ухвалення судом рішення), письмово викладену позицію щодо позовних вимог та інших питань, як процесуального характеру (заяви, клопотання тощо), так і тих, що стосуються розгляду справи по суті; брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в тому числі, з використанням власних технічних засобів згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Крім цього, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Виходячи із положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України, а також враховуючи принципи змагальності, диспозитивності, розумності строку розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), відповідач, з метою дотримання завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи особисто, сторона відповідача могла взяти участь в режимі відеоконференції, в тому числі й використовуючи власні засоби, перешкод для подачі відзиву та доказів в обґрунтування своєї позиції, в тому числі й шляхом їх надсилання до суду в електронній формі, не вбачається.

Суд зазначає, що відповідач, очевидним обов`язком якого є цікавитися розглядом своєї справи у суді, у випадку виникнення певних перепон щодо представлення його інтересів, не був позбавлений можливості звернутися за юридичною допомогою та залучити іншого представника.

Адже в силу ч. 2 ст. 2 ЦПК України, не тільки суд, а й учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Крім цього, відповідач уклав договір про надання правової допомоги з представником 15.02.2023 року (а. с. 131-132), тобто в той момент, коли представник вже перебувала на лікарняному, і в подальшому, будучи за словами відповідача (відповідно до заяви, що розгяладється) попередженим про можливість скористатися правовою допомогою іншого адвоката, він цього не забажав, тобто відповідач вочевидь усвідомлював (не міг не усвідомлювати) ризики щодо представлення його інтересів у суді. Таким чином, відповідач розпорядився своїми правами на власний розсуд, і, відповідно, взяв на себе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій (ст. ст. 12, 13 ЦПК України).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, наведеною в параграфі 33 рішення у справі "Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands", заява №14448/88), параграфі 38 рішення у справі "Анкерль проти Швейцарії" ("Ankerl v. Switzerland", заява № 17748/91), принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Як наведено в параграфі 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" (заява №7460/03), принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" ("Kress v. France", заява № 39594/98, п. 72); "Кайя проти Австрії" ("Kaya v. Austria", заява № 54698/00, п. 28).

Суд зазначає, що розгляд справи за відсутності у п`яти засіданнях суду учасника справи, який згідно з положеннями національного законодавства вочевидь повідомлений належним чином, а також з урахуванням вищевикладеного та відсутності підстав вважати, що сторона відповідача не з`явилася в судове засідання та не подала відзив на позовну заяву з поважних причин, не може розцінюватись як порушення принципу рівності сторін.

Згідно з параграфом 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Христов проти України" ("Khristov v. Ukraine", заява № 24465/04), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії" ("Brumarescu v. Romania", заява №28342/95, п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу "res judicata", тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу "Рябих проти Росії" ("Ryabykh v. Russia", заява №52854/99, п. 52).

Враховуючи вищевикладене, у даному випадку доводи про поважність причин неявки сторони відповідача в судові засідання не можуть бути розцінені судом в якості достатньої підстави для скасування судового рішення.

Крім цього, з`ясування причин неявки само по собі не може бути підставою для скасування заочного рішення.

Для цього відповідач має зазначити докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин, в силу ч. 1 ст. 288 ЦПК України, повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

В рішенні від 04.07.2023 року суд, зокрема, зазначив, що факт набуття майна у спільну сумісну власність подружжя підтверджується, зокрема, копією заяви ОСОБА_3 про згоду на купівлю нерухомого майна від 09.11.2019 року, підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, Гапоненко Т. В., та зареєстровано в реєстрі за № 826. Із якої вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 та земельна ділянка, за кадастровим номером: :08:033:0018, за цією ж адресою, на якій розташований вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, є спільною сумісною власністю подружжя.

В заяві про перегляд заочного рішення містяться посилання на те, що набуте у шлюбі майно не вважається спільною сумісною власністю, оскільки воно придбано відповідачем за особисті кошти, які були зароблені до укладення шлюбу з позивачем та частину коштів а саме 1000 доларів США та 8500 дол США були надані батьком відповідача ОСОБА_4 .

Водночас, як станом на день подачі заяви про перегляд заочного рішення, так і на момент її розгляду в суді, на спростування мотивів, викладених у рішенні суду, заявник до поданої заяви не надав суду жодного доказу по суті справи. Тобто, фактично відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні заочного рішення.

Суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається відповідач у своїй заяві, фактично зводяться лише до його правової позиції щодо предмету спору та фактичної переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при ухвалені рішення, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими нормами чинного законодавства України.

За таких обставин, посилання відповідача не можна визнати доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а вони можуть бути підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування заочного рішення, тому заяву необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259-261, 284, 287, 288, 353-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 04.07.2023 у справі № 382/1295/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.09.2023.

Суддя М. М. Нарольський