Справа № 450/3482/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/2962/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представників Мурованської сільської ради Андросюк З.П.,

Дропи Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мурованської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_3 про скасування рішення та визнання державного акту про право власності на земельну ділянку незаконним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила скасувати рішення та визнати державні акти про право власності на земельні ділянки незаконними.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до договору дарування від 24.01.2002 вона стала власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , за яким значиться в користуванні земельна ділянка площею 0,27 га. в тому числі під будинком 0,01 га згідно по господарської книги № 1 Гамаліївської сільської ради в 1955-1957 роках. Однак в натурі площа земельної ділянки складає 0,2349 га шириною від сторони дороги 16,0 м, з сторони пасовища - 23 м., довжиною 119,4 м (абрис від 12.08.2004). З таким периметром присадибної земельної ділянки позивачка не погоджується, бо він суперечить первісним письмовим документам про розміри і периметр ділянки, виділеної під забудову. ОСОБА_1 вживала заходів до врегулювання спору в позасудовому порядку, неодноразово звертаючись в письмовій і усній формі до Гамаліївської сільської ради. Однак, їй рекомендували звертатися до суду за захистом порушених майнових прав. З приводу визначення меж її присадибної земельної ділянки позивачка вже зверталася до Пустомитівського районного суду. Однак, провадження по її цивільній справі в 2009 році було втрачено судом. В цей час сусідка ОСОБА_3 , прихопивши частину спірної землі, приватизувала присадибну земельну ділянку і розпочала будівництво житлового будинку. З цього приводу позивачка зверталася зі скаргами в різні інстанції.

Як вбачається з відповіді Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 7/13-6-5914 від 23 жовтня 2012 року ОСОБА_3 оформила право власності на спірну земельну ділянку згідно Державного акту на земельну ділянку серія ЯЖ № 649213 від 23 червня 2009 року і отримала будівельний паспорт з відділу регіонального розвитку містобудування і архітектури Пустомитівської райдержадміністрації 22 квітня 2010 року. Отже, Державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий ОСОБА_3 під час розгляду судового земельного спору про межі земельних ділянок. На акті про встановлення і узгодження меж земельних ділянок позивачка не розписувалась, а якщо такий підпис і поставлений, то він підроблений. Так як Державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий ОСОБА_3 з порушенням земельного законодавства, то його слід визнати незаконним. У лютому 2016 року позивачка зверталася із заявою до Гамаліївської сільської ради з проханням надати їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,27 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Розміри ділянки просила встановити в межах, визначених Дозволом № 121 від 1957 року на будівництво житлового будинку. Рішенням Гамаліївської сільської ради № 281 від 11.03.2016 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В рішенні не визначені межі земельної ділянки. В 2018 році відбулося укрупнення сільських територіальних громад і Гамаліївська рада як юридична особа припинила свою діяльність село Гамаліївка перейшло під юрисдикцію Мурованської сільської ради ОТГ Львівського району Львівської області, яка і виступає правонаступницею ліквідованої сільської ради. З приводу вирішення тривалого земельного спору з сусідами щодо визначення меж земельних ділянок позивачка звернулася із заявою до Мурованської сільської ради. Створена комісія з виїздом на місце встановила ряд порушень при встановленні меж земельних ділянок, що підтверджується Актом обстеження території від 3 червня 2021 року. ОСОБА_3 надала комісії копії документів, що засвідчують право власності на її земельні ділянки: земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:002:0112 площею 0,2500 га та цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 червня 2009 року, який видано на підставі рішення Гамаліївської сільської ради № 199 від 23.01.2009, та земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0113 площею 0,1037 га. та цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, Державний акт серія ЯЖ № 649213 на право власності на земельну ділянку від 23 червня 2009 року, який видано на підставі рішення Гамаліївської сільської ради № 199 від 23.01.2009 року. У відповіді Мурованської сільської ради на заяву ОСОБА_1 вих. № 62 від 25.01.2021 власники земельних ділянок не мають права самостійно визначати межі земельної ділянки. Межі земельної ділянки визначаються відповідно до земельно-кадастрової документації. Так як предметом спору є межі земельної ділянки, то необхідно здійснити їх відновлення із залученням землевпорядної організації і інженерно-землевпорядчої служби. З урахуванням вищезазначеного просила позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Мурованської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_3 про скасування рішення та визнання державного акту про право власності на земельну ділянку незаконним, - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що з набуттям права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , до її бабці ОСОБА_4 перейшло право користування земельною ділянко площею 0,27 га в тому числі 0,01 га під означеним житловим будинком, яка була в 1957 році надана її дідусеві ОСОБА_5 . З врахуванням наведених вище обставин вважає, що з подальшим набуттям 07.02.2002 нею, ОСОБА_6 , права власності на вказаний вище житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, з врахуванням положень ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1702-VI), нею автоматично також набуто право власності на земельну ділянку, на якій розміщений означений будинок. Відповідно, на час прийняття спірного рішення від 23.01.2009 та видачі оскаржуваного Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 649213 від 23.06.2009, вона вважалась власником земельної ділянки загальною площею 0,27 га в силу положень ч. 1 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, діючих у відповідній редакції. Таким чином, висновки Пустомитівського районного суду Львівської області про відсутність порушення її прав вважає помилковими, оскільки за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на нерухоме майно має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування нерухомого майна. В оскаржуваному рішенні наведеним вище обставинам судом першої інстанції не надавалась жодна правова оцінка.

Зазначає, що 10.03.2016 вона, як власник житлового будинку, зверталася до Гамаліївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою від 10.03.2016, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проектної документації щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,27 га. Рішенням Гамаліївської сільської ради № 281 від 11.03,2016 їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,23 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області. Посилання суду першої інстанції на вказане рішення органу місцевого самоврядування, в обґрунтування висновків про відсутність порушення її прав, вважає помилковим, оскільки з правового аналізу норм ст.ст. 116, 118, 121, 186-1 ЗК України вбачається, що прийняття уповноваженим органом рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є лише стадією процесу отримання права власності на земельну ділянку. Тобто, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог земельного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. У свою чергу, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Мурованською сільською радою подано відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представники Мурованської сільської ради Андросюк З.П. та Дропа Б.М. просили рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на доводи викладені у відзиві.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:002:0112 площею 0,2500 га, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0113 площею 0,1037 га, цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією відповіді Мурованської сільської ради за вих. № 62 від 25.01.2021, яка наявна в матеріалах справи на заяву ОСОБА_1 (а.с.15).

Вказана обставина визнана сторонами.

Відповідно до копії акту комісії Мурованської сільської ради від 31.05.2012, земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,35 га межує із земельною ділянкою ОСОБА_7 площею 0,23 га.

Встановлено, що ОСОБА_1 24.01.2002 тримала у дарунок будинковолодіння АДРЕСА_1 , за яким як вона зазначає була в користуванні земельна ділянка площею 0,27 га в тому числі під будинком 0,01 га згідно по господарської книги № 1 Гамаліївської сільської ради в 1955-1957 роках, яка була в користуванні ОСОБА_5 батька ОСОБА_8 .

Разом з тим у матеріалах справи відсутні копії правовстановлюючих документів, які б ствердили право власності позивачки на земельну ділянку пл. 0,27 га.

Рішенням Гамаліївської сільської ради № 281 від 11 березня 2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Гамаліївка, Пустомитівського району Львівської області.

З акту обстеження території від 03.06.2021, копія якого наявна в матеріалах справи, вбачаться, що ширина земельної ділянки ОСОБА_1 становить 16,6 м, що є меншим ніж 18,5 м, які вказано у дозволі виконавчого комітету Киликівсьої районної ради на будівництво житлового будинку наданий ОСОБА_5 .

За правилом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування віднесено законодавцем згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України до одного із способів захисту прав громадян на земельні ділянки.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України).

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Гамаліївської сільської ради № 199 від 23.01.2009, посилаючись на те, що зазначене рішення було прийнято без погодження меж земельних ділянок із нею, як суміжним землекористувачем.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що станом на час надання рішення ОСОБА_1 на розробку технічної документації із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у 2016 році, орієнтованою пл. 0,23 га, технічна документація із встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 вже була розроблена та ОСОБА_3 видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

Отже, ОСОБА_3 вже в 2009 році отримала державні акти на право власності на земельні ділянки за кадастровим номером :01:002:002:0112 площею 0,2500 га., та кадастровим номером :01:002:0113 площею 0,1037 га., на підставі рішення Гамаліївської сільської ради № 199 від 23.01.2009.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який би ствердив її право на користування земельною ділянкою в с. Гамаліївка Львівського району Львівської області, окрім рішення № 281 Гамаліївської сільської ради від 11.03.2016.

Ураховуючи наведене та підстави заявлених позивачкою вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що суду не доведено, що оскаржуваним рішенням відповідача було порушено право власності позивача, оскільки набуття такого судом не встановлено, рішення Гамаліївської сільської ради № 199 від 23.01.2009 та видані на підставі нього Державні акти на право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки, не впливає на права та інтереси позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.09.2023

Головуючий

Судді