ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 694/918/22
Провадження № 22-ц/821/1350/23
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ейбут Євгенії Іванівни на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Звенигородський ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області про звільнення від заборгованості по аліментах, у складі головуючої судді Сакун Д. І., повний текст рішення складено 21 червня 2023 року, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07.06.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 1997 року він та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Моринській сільській раді Звенигородського району Черкаської області.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 квітня 2014 року за рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області, справа № 690/177/14-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

09 жовтня 2012 року за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області справа № 2305/1550/12 з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку кожного місяця починаючи із 27 вересня 2012 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку з дня подачі заяви і до повноліття дітей. Зазначене рішення перебуває на примусовому виконанні у Звенигородському міськрайонному ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в (м. Київ).

Зазначав, що у середині вересня 2021 року у них почалися скандали та сварки в сім`ї, потім відповідач залишила дітей з ним, а сама переїхала в інше місце проживання.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області з 05.01.2022 було припинено стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 призначених за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 жовтня 2012 року.

26.05.2022 він отримав розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до якого йому була нарахована заборгованість з серпня 2021 року по січень 2021 року в розмірі 33871,75 грн.

Вказував, що розрахунок проведений без врахування факту проживання дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком, протягом вересня 2021 року, жовтня 2021 року, листопада 2021 року, грудня 2021 року та січня 2022 року.

Просив суд звільнити його, ОСОБА_1 , від заборгованості по аліментах в розмірі 31060,45 грн ( вересень 2021 року - 8176,34 грн, жовтень 2021 року 6591,10 грн, листопад 2021 року - 9091,89 грн, грудень 2021 року - 5992,32 грн, січень 2022 року - 1208,52 грн) стягнутих відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.10.2012, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з вересня 2021 року по 5 січня 2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від заборгованості по аліментах в розмірі 31060,45 грн (вересень 2021 року - 8176,34 грн, жовтень 2021 року 6591,10 грн, листопад 2021 року - 9091,89 грн, грудень 2021 року - 5992,32 грн, січень 2022 року - 1208,52 грн) стягнутих відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.10.2012, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період вересень 2021 року по 5 січня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за сплату судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішення мотивовано тим, що показами свідків, наданими в судовому засіданні, підтверджено, що діти дійсно у спірний період проживали з позивачем і перебували на його утриманні, про що в тому числі вказала і старша донька позивача і відповідача. Доказів зворотного судом здобуто не було і відповідачкою не спростовано.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що покази свідків є логічними та послідовними та підтверджуються іншими обставинами справи. Разом з тим до показів свідка ОСОБА_5 суд поставився критично, оскільки проживання відповідачки у спірний період в с. Моринці спростовано нею самою в судовому засіданні, а твердження щодо утримання нею дітей свідок виклав зі слів відповідачки, а не обізнаний з такими фактами особисто.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 20 липня 2023 року, представник ОСОБА_2 адвокат Ейбут Є.І. просила суд скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає, що рішення суду є необґрунтованим, невмотивованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та за невідповідності висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що покази неповнолітньої доньки сторін не відповідають дійсності, так як старша дитина на даний час проживає з батьком та повністю підтримує його позицію, керована ним. Так, відповідачем до відзиву додано копію трудової книжки, в якій міститься запис про місце роботи у 2021 році, про що також в своїх показах зазначала відповідач. Тобто, відповідач дійсно поїхала з с. Моринці до м. Черкаси, так як влаштувалась на роботу. Проте, діти не залишились на утриманні батька, оскільки вони проживали в школі-інтернат, підтвердженням чого є довідка № 281 від 22.07.2022.

Крім того, судом не взято до уваги покази відповідача щодо обставин, які змусили відповідача переїхати із власного домоволодіння до іншого міста в пошуках роботи, а саме вчинення позивачем домашнього насильства та зловживання алкогольними напоями.

Зазначає, що судом також не надано оцінку та не взято до уваги документи, які надавались суду для огляду, а саме квитанцію про оплату школи-інтернату в оскаржений період, що також спростовує покази надані неповнолітньою ОСОБА_3 .

Також не враховано акт про фактичне проживання, затверджений старостою Хутірського старостинського округу № 2, відповідно до якого ОСОБА_4 менша донька проживала з відповідачем в с. Хутори Черкаського району Черкаської області.

Зазначає, що відповідачем не заперечується факт проживання старшої доньки - ОСОБА_3 з батьком.

Вказує на те, що позивачем не долучено до позовної заяви, не надано суду для огляду в ході розгляду справи жодного доказу здійснення оплати за навчання, витрати на харчування, одяг чи дозвілля ОСОБА_6 та ОСОБА_4

01 вересня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просив суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Вважає, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до закону та верховенства права, суд при розгляді справи не порушив норми ні матеріального, ні процесуального права. Рішення суду є обґрунтованим та ухваленим на підставі повно та всебічно з`ясованих обставинах справи, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вважає, що аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та надуманими.

Зазначає, що як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач підтверджує факт того, що вона переїхала проживати до с. Хутори Черкаського району Черкаської області, у зв`язку з чим виникла необхідність влаштувати дітей до школи-інтернату.

На думку позивача, скаржник не наводить підстав яким чином аліменти за минулий період підуть за цільовим призначенням та в інтересах дітей.

Вказує, що скаржник посилається, що діти не перебували на утриманні батька, проте не зазначає чи можна тим самим стверджувати, що вони залишились на утриманні матері.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 29.08.2007, 06 вересня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Моринській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 10 від 29.08.2007 року (т. 1 а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 відповідно (т.1 а.с. 8-9).

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 02 квітня 2014 року, справа № 690/177/14-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (т. 1 а.с. 10).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області 09 жовтня 2012 року, справа № 2305/1550/12, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку кожного місяця починаючи із 27 вересня 2012 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку з дня подачі заяви і до повноліття дітей (т.1 а.с. 11).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено та припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 призначених за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 жовтня 2012 року - з 05.01.2022 (т. 1 а.с. 23).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 26.05.2022 № 7159, складеного Звенигородським ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в (м. Київ) ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 33871,75 грн (т.1 а.с. 12).

Згідно з довідкою Моринського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад загальноосвітня шкода І-ІІІ ступенів» № 66 від 01.06.2022, ОСОБА_3 , 2007 року народження 30.08.2021 була відрахована зі складу учнів Моринської НВК ім. Т. Шевченка Звенигородської міської ради у зв`язку з переходом до Шевченківської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату з поглибленим вивченням предметів гуманітарно-естетичного профілю (т.1 а.с. 15).

Відповідно до довідки Моринського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад загальноосвітня шкода І-ІІІ ступенів» № 67 від 01.06.2022, ОСОБА_4 , 2011 року народження 30.08.2021 була відрахована зі складу учнів Моринської НВК ім. Т. Шевченка Звенигородської міської ради у зв`язку з переходом до Шевченківської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату з поглибленим вивченням предметів гуманітарно-естетичного профілю (т.1 а.с. 16).

Згідно з довідками Шевченківської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату з поглибленим вивченням предметів гуманітарно-естетичного профілю від 22.12.2021 № 559, № 22.07.2022 № 281, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчалися з 01.09.2021 по 31.12.2021 в Шевченківській спеціалізованій загальноосвітній школи-інтернаті з поглибленим вивченням предметів гуманітарно-естетичного профілю (т.1 а.с. 17, 39).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 , останню з 28.10.2021 прийнято на роботу до ТОВ «Галя балувана» та 16.01.2022 звільнено за власним бажанням (т.1 а.с. 42).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предмет спору у справі складають вимоги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян. Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалося рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16.05.2023 розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

У ст. 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ч. 2 ст. 179 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати аліментів або заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Судом встановлено, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області 09 жовтня 2012 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку кожного місяця починаючи із 27 вересня 2012 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку з дня подачі заяви і до повноліття дітей.

05.01.2022 ОСОБА_1 звертався до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом в якому просив звільнити його від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 призначених за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 жовтня 2012 року, який мотивував тим, що діти проживають з ним та перебувають на його утриманні з 01.09.2021.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 26.05.2022 № 7159, складеного Звенигородським ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в (м. Київ) ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 33871,75 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено та припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 призначених за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 жовтня 2012 року - з 05.01.2022.

Рішенням встановлено, що відповідно до довідки № 129 від 18.03.2022, виданої старостою Ліплявської сільської ради Прохорівського старостинського округу Черкаської області ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з батьком ОСОБА_1 без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 в будинковолодінні діда ОСОБА_8 .

Суд дійшов висновку, що неповнолітні діти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживають з матір`ю ОСОБА_2 , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дітей, а проживають зі своїм батьком ОСОБА_1 , проте вказаним рішенням не було встановлено з якого саме часу діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні.

Згідно з довідками Шевченківської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату з поглибленим вивченням предметів гуманітарно-естетичного профілю від 22.12.2021 № 559, від 22.07.2022 № 281, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчалися з 01.09.2021 по 31.12.2021 в Шевченківській спеціалізованій загальноосвітній школи-інтернаті з поглибленим вивченням предметів гуманітарно-естетичного профілю на неповному державному утриманні.

Із змісту довідки від 22.07.2022 № 281 вбачається, що під час канікул, самоізоляції у зв`язку із виявленим випадком захворювання на СОVID 19, тощо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були відсутніми в школі, проте матеріали справи не містять будь-яких доказів того, де і з ким перебували діти в період відсутності їх у школі.

Крім того, із вказаних вище довідок вбачається, що діти перебували на неповному державному утриманні, проте відсутні докази того, яка вартість навчання та хто його оплачував у спірний період.

Враховуючи, що на час розгляду даної справи діти дійсно проживають з батьком, до показів дитини стосовно витрат на утримання дітей з жовтня по грудень 2021 року апеляційний суд відноситься критично.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до позивача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

З доказів, поданих позивачем в підтвердження своїх доводів, не було наданого жодного доказу того, що дійсно в зазначений період діти проживали з батьком і що саме він утримував дітей у спірний період, зокрема довідки, квитанції, чеки, тощо.

Та обставина, що відповідач переїхала та працювала в м. Черкаси, враховуючи проживання дітей у школі-інтернаті, не є доказом того, що мати їх не утримувала та не приїздила до них на вихідні.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей у спірний період.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки факт проживання дітей разом з батьком та перебування їх на повному його утриманні у спірний період судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ейбут Євгенії Іванівни задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Звенигородський ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області про звільнення від заборгованості по аліментах відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 20 вересня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко