Провадження № 2/761/2074/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Кулініч Т.О.,

за участі:

позивачки: ОСОБА_1 ,

відповідачки: ОСОБА_2 ,

представника відповідачки: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

В травні 2020р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 32-38 т.1) до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., в якому просила суд:

- усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її та відповідачки рідний неповнолітній онук - ОСОБА_4 . Після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , решта 2/3 частини цієї квартири належить позивачці.

При зверненні позивачки, як бабусі по материнській лінії, з заявою про прийняття спадщини після смерті онука, оскільки його батьки за життя були позбавленні батьківських прав, позивачка дізналася, що відповідачкою, як бабусею по батьківській лінії також була подана заява про прийняття спадщини після смерті онука (спадкодавця).

Оскільки за життя відповідачка, як бабуся покійного ОСОБА_4 злісно ухилялася від своїх обов`язків, покладених на неї законом, щодо утримання та піклування про свого онука, який цього потребував, весь тягар по утриманню та вихованню дитини, несла безпосередньо позивачка та члени її сім`ї, остання вимушена була звернутися до суду про усунення відповідачки від права на спадкування, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

18 травня, 24 червня 2021р. відповідачкою було подано відзив на позов (а.с. 71-74, 124-129 т.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021р. було відмовлено відповідачці в поновленні процесуального строки та відмовлено в прийняті відзиву на позов.

26 травня, 29 липня 2021р. позивачкою було подано (а.с. 84-91 т. 1, а.с. 14-19 т.2), заперечення/відповідь на відзив.

07 червня 2021р. відповідачкою було подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. 10, 11 т.2).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, з підстав, наведених у позові, просила суд позов задовольнити.

Відповідачка та її представник, проти позову заперечили, зазначивши, що відповідачка приймала участь не тільки в утриманні, а й у вихованні онука, за власні кошти здійснила заходи щодо його поховання.

Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомила, пояснення на позов, не подавалися.

За заявою сторони позивача, судом були допитані, в якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, був і фактично опікувався померлим онуком позивачки, який проживав разом з ними, приймав участь у його вихованні та утриманні, при цьому дитина мала бажання частіше бувати у іншої бабусі (відповідачки), яка його за місцем проживання не відвідувала. Крім навчання, дитина відвідувала різні військово-патріотичні заходи і виявляв бажання стати військовим, у зв`язку з чим поступив до відповідного ліцею. Відповідачка, як бабуся не приймала участі у вихованні дитини. Також дитина страждала на сезону алергію, яка загострювалася влітку.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що понад десяти років вона проживає з позивачкою в одному під`їзді будинку. Онук позивачка ОСОБА_4 зростав у неї на очах, часто бував у свідка вдома, бо товаришував з дитиною свідка. Додатково, свідок займалася з онуком позивачки ОСОБА_4 математикою. Батько до дитини не приходив. В переддень перед самогубством був засмучений та повідомив свідку, що інша бабуся не хоче з ним бачитися.

Останні пів року перед смертю свідок бачила померлого щотижня, він був повністю забезпечений позивачкою, однак жодного разу не чула від дитини, що йому щось купувала інша бабуся ( ОСОБА_8 ), дитина була інтегрована у сім`ю позивачки.

За заявою сторони відповідача, були допитані, в якості свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є близькою подругою дочки відповідачки, та була знайома з покійним онуком відповідачки. Свідок бачила, що майже кожні вихідні дитина проводив у відповідачки, і на свята також був у них. При цьому відповідачка завжди готувалася до приїзду дитини, готуючи його улюблені страви. Свідку відомо, що відповідачка купувала дитині нові речі та декілька разів купувала йому телефон, оскільки постійно він його десь губив. Також відповідачка займалася похованням онука, оскільки позивачка приїхала в морг з запізненням. Розрахунок за обряд поховання здійснила відповідачка, яка в подальшому облаштувала пам`ятник на могилі онука. При спілкуванні з дитиною, свідок помітила, що ОСОБА_4 видавався звичайним підлітком, однак був замкнутим. Також свідку відомо, що відповідачка не могла бути опікуном над дитиною, оскільки піклувалася над своєю матір`ю, яка перебувала в безпорадному стані і не могла себе обслуговувати.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки, неодноразово відвідувала онука відповідачки у його іншої бабусі і привозила дитині речі, оскільки позивачка ніколи не купувала дитині нові речі, не готувала домашню їжу (дитина завжди перебував у державних закладах-інтернатах). Також свідку відомо, що позивачка відправила онука зі зламаною рукою в дитячий табір. Тоді, як відповідачка завжди купувала йому нові речі, готувала смачну їжу перед його приїздом.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, про допит яких вони клопотали перед судом, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 (а.с. 11), біологічними батьками якого є: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2007р. по цивільній справі № 2-4878/07, яке набрало законної сили (а.с. 92, 93 т.1), біологічні батьки: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 були позбавленні батьківських прав відносно їх дитини ОСОБА_4 .

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації за № 1739 від 03 грудня 2007р., зі змінами внесеними розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації за № 136 від 08 лютого 2008р. (а.с. 104, 105 т.1), було призначено позивачку ОСОБА_1 , як бабусю по материнській лінії опікуном на малолітнім ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 неповнолітній ОСОБА_4 помер (а.с. 17 т.1), відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 10 грудня 2019р. причина смерті - травма при падінні з висоти (а.с. 18,19 т.1). Після смерті дитини відкрилась спадщина, зокрема на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , з заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці за законом, звернулися позивачка, як бабуся по материнській лінії, так і відповідачка, як бабуся по батьківській лінії.

Звертаючись до суду з вказаним позовом сторона позивача наголошувала, що за життя спадкодавець, потребував стороннього догляду, виховання, піклування та навчання, про що було відомо відповідачці, як бабусі спадкодавця, і яка злісно ухилялася від своїх обов`язків, покладених на неї законом, щодо утримання та піклування про свого онука.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (ч. 1 ст. 257 СК України).

За змістом ст. 265 СК України, баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду наведених у постанові від 19 травня 2020р. по справі № 453/968/17, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020р. у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019р. у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18) у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018р. у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Так, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що спадкодавець перебував в безпорадному стані, при цьому під час розгляду справи позивачка не довела, що спадкодавець чи позивачка, як опікун спадкодавця, за життя останнього зверталися до відповідачки, з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого відповідачка ухилялась. Допитані в судовому засіданні зі сторони позивача свідки не зазначили конкретні обставини безпорадного стану спадкодавця, при цьому визнали, що останній не мав хронічних захворювань, відвідував навчальний заклад, займався спортом. Не підтвердили в судовому засіданні і свідки зі сторони відповідача, що спадкодавець (дитина) перебувала у безпорадному стані і мала хронічні захворювання, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30 травня 2008 р. при встановленні факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця суду слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити, оскільки в ході розгляду справи, судом не встановлено, одночасної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 1220, 1222, 1224, 1233, 1241, 1247, 1248, 1251-1253, 1257 ЦК України; ст. ст. 172, 202, 204 СК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30 травня 2008 р., суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович (місцезнаходження: м. Київ, вул. Рейтарська/пров. Георгіївський, буд. 6-3, літ. А, каб. 2-7), про усунення від права на спадкування за законом - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 15 вересня 2023р.

Суддя: