Справа №751/7239/23
Провадження №4-с/751/24/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Курач В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович в порядку ст. 447 ЦПК України,

встановив:

28.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, в якій просить: визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. про відкриття провадження №72409706 від 02.08.2023 року; визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. про відкриття виконавчого провадження №72409706 від 02.08.2023 року; визнати незаконними та скасувати всі інші постанови винесені приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. в рамках виконавчого провадження №72409706 від 02.08.2023 року; на час розгляду скарги призупинити примусові дії в рамках виконавчого провадження №72409706 від 02.08.2023 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02.09.2022 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.05.2023 року, по справі №751/4445/20, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України та до неї про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено. Ухвалою Верховного суду України від 24.07.2023 року їй відмовлено у відкритті касаційної скарги на вищевказані рішення суду. Вказує, що від боргу вона не відмовляється і згодна його сплатити, про що зверталась до суду з заявою про надання реквізитів для погашення боргу. В свою чергу, ОСОБА_2 з виконавчими листами до неї не звертався, хоч і знає її номер телефону та адресу проживання. Вважає, що своїми діями стягувач позбавив її можливості добровільно відшкодувати борг.

Посилається, що 17.08.2023 року від державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження №72540716 (виконавчі листи №751/4445/20, №2/751/279/20) по заочному рішенню Новозаводського районному суду міста Чернігова, на виконання якого нею було сплачено штраф у сумі 1234,00 грн. Крім цього, зазначає, що в той же день дізналась про відкриття ще одного виконавчого провадження №72409706 по вищевказаній справі, яке було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. Вказує, що з метою вирішення питання, щодо виконання рішення суду, неодноразово телефонувала до приватного виконавця, але їй ніхто не відповідав. Постанову про відкриття виконавчого провадження №72409706 від 02.08.2023 року отримала випадково у поштовому відділенні і виявила, що її адреса на поштовому конверті вказана невірно, зазначено АДРЕСА_1 , замість АДРЕСА_2 .

Крім того, зазначає, що її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , але після вимушеної евакуації, тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а тому постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена з порушенням ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №72409706 від 02.08.2023 року є назаконною, оскільки дії стягувача та приватного виконавця позбавили її можливості добровільного виконання рішення суду, а тому підлягає скасуванню, також підлягають скасуванню і інші постанови які були винесені в межах даного виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документ у виконавчому провадженні №72409706 на час розгляду скарги відмовлено.

18.09.2023 року, представником приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. адвокатом Прокоф`євим Б.І., надіслано на адресу суду заперечення на скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні скарги, зазначаючи, що 04.09.2023 року виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, постанова про закінчення разом із виконавчим документом і відміткою про виконання направлена до Новозаводського районного суду міста Чернігова та сторонам. Крім того, вказує, що виконавцем вчинялися виконавчі дії в рамках виконавчого провадження №72409706 з метою повного, фактичного та своєчасного виконання рішення суду, відповідно до вимог, встановлених Законом, а тому дії приватного виконавця є правомірними. Вказує, що боржником не наведено будь-яких порушень зі сторони приватного виконавця. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. Представником надано заяву про розгляд справи без його участі та участі приватного виконавця. (а.с.51) Також, додано копію матеріалів виконавчого провадження.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Скаржник та стягувач ОСОБА_4 надіслали на адресу суду заяви, скаржник - про розгляд справи без його участі, скаргу підтримує і просить задовольнити, стягувач без його участі. Також стягувач зазначив, що боржник повністю з ним розрахувалась, щодо розгляду скарги покладається на розсуд суду. (а.с.49,50)

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.09.2022 року по справі № 751/4445/20, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.05.2023 року, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 117 797,69 грн. у відшкодування матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля та 4000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу. (а.с.29-41), заочне рішення набуло законної сили 18.05.2023 року.

01.08.2023 року стягував - ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М., з виконавчим листом від 02.09.2022 року виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова №751/4445/20 та заявою про примусове виконання рішення суду (а.с.63, 64). Заяву подано на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.07.2023, за місцезнаходженням майна боржника. (а.с.65-66)

02.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72409706 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 117 797,69 грн. у відшкодування матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля та 4000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с.18-19, 68), яку згідно інформації відправлення боржник отримала 21.08.2023 року. (а.с.20)

02.08.2023 року приватним виконавцем були винесені постанови - про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 72409706. (а.с.72,74)

З матеріалів справи вбачається, що з метою виконання судового рішення приватним виконавцем зроблені відповідні запити за для виявлення доходів, коштів, рухомого та нерухомого майна боржника, 02.08.2023 року були зроблені запити до Головного управління Держпродспоживслужби у Чернігівській області, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Міністерства внутрішніх справ України та банківських установ. (а.с.81,82)

На вимогу приватного виконавця було отримано відповідь з електронного обміну з банками в АСВП про відкриті рахунки боржника. (а.с.85-88) В подальшому на ці рахунки було виставлено платіжні інструкції.

В межах виконавчого провадження ВП №72409706 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. було застосовано заходи примусового виконання рішення суду, 02.08.2023 року винесено постанови про звернення стягнення на майно боржника, про арешт коштів боржника. (а.с.76, 78, 80,)

01.09.2023 року в рахунок погашення боргу по виконавчому провадженні ВП №72409706 ОСОБА_1 було сплачено 134 552,50 грн. (а.с.93 на звороті) і того ж дня остання звернулась до приватного виконавця з заявою про сплату грошових коштів в рахунок погашення заборгованості та про закінчення виконавчого провадження. (а.с.92-93)

04.09.2023 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №72409706, в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. (а.с.95) Постанова про закінчення разом із виконавчим документом і відміткою про виконання направлена до Новозаводського районного суду міста Чернігова та сторонам. (а.с.94)

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Положеннями ст.1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно положень Закону основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно приписів ч. 1 ст. 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до 4.2 ст. 24 Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною 1 пунктом 1 статті 26 Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у Постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі N 905/64/15 зазначено, що відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: по доданим стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказам місцезнаходження майна боржника на такій території.

Отже, у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Аналогічна позиція викладені у постанові Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 905/2214/14/908/5734/14, в якій зокрема зазначено, що у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.08.2023 року у ОСОБА_1 наявне майно, яке знаходиться на території виконавчого округу, в межах якого поширюється компетенція приватного виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції обов`язковість рішення суду є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначається, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

З огляду вище викладеного слідує, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника та не повинно створювати для стягувача зайвих перешкод і витрат, а тому суд не приймає до уваги доводи боржника, щодо позбавлення її можливості добровільного виконання рішення суду, що спростовується наведеними нормами Закону.

Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у справі у рішенні "Глоба проти України" no. 15729/07 від 05 липня 2012 року зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" (ч. 1 ст. 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Згідно п. 7 ч. З ст. 10 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно зі ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди ВП №72409706, винесена відповідно до діючого законодавства і в межах своїх повноважень.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

У відповідності до частини першої ст. 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З наведеного вбачається, що приватним виконавцем виконавче провадження №72409706 відкрито на підставі вищезазначеного виконавчого документа без порушення строків пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа, в подальшому в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, закінчено виконавче провадження.

У відповідності до ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З вище наведеного слідує, що дії приватного виконавця в межах виконавчого провадження № 72409706, вчинялися відповідно до вимог чинного законодавства, доводи боржника, щодо їх неправомірності спростовуються наведеними вище обставинами.

Виходячи з вище викладених обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні, поданої у порядку ст. 447 ЦПК України, скарги.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Статтею 137 ЦПК України встановлено: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Відповідачем надано до суду договір про надання правничої допомоги №01/09/22 від 01.09.2022 року (а.с.57), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також робіт, що будуть надані під час розгляду справи від 16.09.2023 року (а.с.58), квитанцію серії ААЛ №091327 від 16.09.2023 на суму 10 000,00 грн. (а.с.59) рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. (а.с.60)

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи обставини справи, зумовлені відмовою в задоволенні скарги, пріоритетністю та похідністю заявлених вимог, значенням справи для сторін, фактично витраченим часом представником суб`єкта оскарження в рамках даного провадження та обсягом наданих послуг в умовах даного процесу, розміру заявлених вимог та їх спів розмірність з фактичними обставинами справи, суд вважає за необхідне зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 гривень, оскільки вони підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 120, 122, 123, 126, 127, 258-260, 353-355, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович в порядку ст. 447 ЦПК України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича (місце знаходження: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 18.09.2023.

Суддя О. Г. Деркач