Справа № 191/788/23
Провадження № 2/191/192/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 вересня 2023 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді - Прижигалінської Т.В.,
за участю секретаря Силкіної О.Г.
згідно вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належить йому на підставі договору дарування №2-3114 від 22.10.2016 року. В даному будинку, за часів іншого власника, зареєстрований ОСОБА_2 , 1976 року народження, який не проживає там з 16.09.1994 року, що підтверджується довідкою Михайлівського старостинського округу Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Добровільно знятися з реєстраційного обліку з його будинку відповідач не бажає, що призводить до додаткових витрат на оплату житло-комунальних послуг, придбання газу, електроенергії, які здійснюються за його рахунок. Згідно до п. 7 Постанови КМУ №848 від 21.10.1995 року «Про спрощення порядку надання населенню субсидій…» кількість осіб зареєстрованих у приміщенні враховується при призначенні субсидії. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у належному йому будинку порушує його право на отримання державної субсидії на оплату комунальних послуг, що суттєво погіршує матеріальний стан і обмежує його право власності та володіння своїм майном. Також він має намір зареєструвати у будинку інших осіб, але у зв`язку із реєстрацією відповідача цього зробити неможливо, оскільки на кожну зареєстровану особу є певні норми житлової площі будинку. Між ним та відповідачем не існує будь-яких домовленостей щодо користування жилим приміщенням, відповідач не оплачує плату за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, тому вважається таким, що втратив право користуватися ним.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку проведення судового засідання представник позивачка надав суду заяву про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, неодноразово повідомлявся про судові засідання, але до суду повернуті поштові конверти з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Згідно копії договору дарування житлового будинку від 22.10.2016 року серія НВІ №037383, посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в реєстрі №2-3114, позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки адміністратора Михайлівського старостинського округу №6 виконавчого комітету Раївської сільської ради Кравченко О.А. №22 від 19.01.2023 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.09.1994 року і по теперішній час, але фактично не проживає згідно акту від. 19.01.2023 року.
Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою виконавчого комітету Раївської сільської ради від 27.04.2023 року №01-23-875/0/2-23.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зіст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, факт не проживання відповідача в спірному будинку з 1994 року та повернуті до суду поштові конверти з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» свідчать про те, що відповідач, маючи право на користування житлом, тривалий час та без поважних причин не проживає в ньому та з 1994 року ним не здійснюється жодних дій, які б свідчили про його намір користуватися спірним житлом. А реєстрація відповідача в будинку порушує права позивача щодо отримання субсидії на оплату комунальних послуг.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, який відсутня в ньому без поважних причин понад один рік, створює позивачу перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Крім того, згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073, 60 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 15,76-80, 82, 133,137,141, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три ) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Т. В. Прижигалінська