ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6477/23 Справа № 192/372/23 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року в цивільній справі номер 192/372/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БІЗНЕС ПОЗИКА» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторонами в електронній формі було укладено договір про надання кредиту, згідно з яким відповідачка як позичальник отримала кредит у розмірі 24000,00 грн на строк 16 тижнів - тобто до 16 серпня 2021 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,99289584% в день (фіксована ставка), зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 3600,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, який зобов`язалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів.

26 квітня 2021 року позивач видав відповідачці кредит у розмірі 24000,00 грн на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_1 в особистому кабінеті, проте відповідачка лише частково сплатила заборгованість за договором, чим порушила зобов`язання.

Відповідачка в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила два платежі на загальну суму 11631,11 грн, а тому свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 10 березня 2023 року виникла заборгованість за договором в загальній сумі 41835,86 грн, з яких 22810,70 грн - заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 19025,16 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за договором про надання кредиту № 269961-КС002 від 26 квітня 2021 року.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором про надання кредиту №269961-КС-002 від 26 квітня 2021 року у сумі 22810,70 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом в сумі 19025,16 грн, а всього 41835,86 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну

скаргу, просила скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, базується на припущеннях, у повній мірі суперечить матеріалам справи та письмовим доказам.

Судом не були досліджені доводи викладені в поясненнях відповідачки, як і не було надано їм належної правової оцінки.

Позивачем не надано до суду докази підписання відповідачкою кредитного договору електронним підписом або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та подання ОСОБА_1 заявки на укладення кредитного договору, підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором та доказів щодо ідентифікування її в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку, кредитної установи, тощо), що кореспондується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеному у в її Постанові від 03 липня 2019 року, у справі №342/180/17 та правовому висновку Верховного Суду викладеному Постанові від 11 березня 2015 року у цивільній справі №6-16цс15.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року встановлено факт намагання ТОВ «Бізнес позика» стягнути з ОСОБА_1 41835,86 грн за період з 26.04.2021 року по 13.12.2021 року. Тобто фактично встановлено те, що товариство вимагає стягнення заборгованості поза межами дії кредитного договору, хоча в поданій до суду позовній заяві та її додатках товариство стверджувало, що така заборгованість виникла в межах строків дії кредитних зобов`язань.

Згідно з проведеним розрахунком заборгованості товариством проводилися зарахування коштів на погашення комісії, тоді як зазначені нарахування - є нікчемними, що суттєво впливало на правильність проведення розрахунків.

До матеріалів справи додано документи, які на думку позивача, відображають отримання кредитних коштів відповідачкою та часткового погашення кредиту ОСОБА_1 , які у відповідності до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2014 року №22 (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та Позивачем) - не можуть бути доказів проведених фінансових операції між сторонами цього спору.

До матеріалів цивільної справи не надано первинних документів, складених на виконання вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які б підтверджували факти здійснення фінансових операцій, по кредитному договору №269961-КС-002 від 26 квітня 2021 року.

З решти доданих до матеріалів цивільної справи копій документів, можна встановити, що вони мають в собі підписи посадових осіб Товариства, які засвідчені печатками ТОВ «Бізнес позика», та не мають як власноручного так і електронного підпису відповідачки, що вказує на те, що ці докази копійовані з паперових носіїв інформації, які позичальнику для ознайомлення не надавалися.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, тоді як матеріалами справи цей факт не доводиться, тому у Солонянського районного суду Дніпропетровської області взагалі не було законних та ґрунтовних підстав для ухвалення такого протиправного рішення.

Від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, судові витрати покласти на відповідачку.

Доводи та аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не можуть розглядатись в якості можливих підстав для скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції - адже в апеляційній скарзі апелянткою не було наведено належних та допустимих доказів, а також належних правових підстав, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором, який раніше був доданий позивачем

до позовної заяви, складений ним саме на підставі первинних документів, а протилежні за змістом висловлені твердження відповідачки, не відповідають дійсності.

Предметом спору за цією судовою справою взагалі не є стягнення заборгованості з апелянта на користь позивача за кредитним договором у вигляді комісії - оскільки позивач не включав такі вимоги до своєї позовної заяви.

Включення до тексту кредитного договору умов про сплату відповідачем комісії за надання кредиту (п. 1 кредитного договору), а рівно й подальше нарахування позивачем зазначеної комісії та витребування її від відповідача (в т.ч. в судовому порядку), є законним та обґрунтованим - оскільки вони базуються на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо саме надання споживчих кредитів, яким і є по своїй правовій суті і кредитний договір (п. 9 Кредитного договору).

Посилання апелянта на те, що вказані платіжні документи були оформлені неналежним чином - оскільки платіжні документи не відповідають вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №22, яка була чинною на момент здійснення платежів за кредитним договором, не заслуговують на увагу. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Переказ грошових коштів по банківських реквізитах, відображених у витягу з анкети клієнта ОСОБА_1 та наданих позивачу, вказує, що саме апелянтом здійснювався позивачем на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №83 від 11.11.2020 року.

Згідно з положеннями цього договору надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг.

Факт часткової сплати апелянтом заборгованості за кредитним договором в розмірі 11631,11 гривень, визнаний позивачем у його позовній заяві та доданих до неї документах (інформаційні довідки ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Platon від 28.02.2023р. за №136/02 та №137/02) доведений належним чином, а відтак, повторне чи додаткове підтвердження зазначеного факту з боку позивача взагалі не вимагається.

Картка за номером № НОМЕР_1 ідентифікується банком-емітентом (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), як карта, що була випущена на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідачку було належним чином ідентифіковано в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Ним була здійснена перевірка особи, яка звернулась за отриманням кредиту з особою, якій належить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , який в кредитному договорі відображений як паспорт відповідачки; - відповідачка надала позивачу свій фінансовий номер телефону НОМЕР_3 .

Кредитний договір був підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором, як відповідно до ст. 12 Закону про електронну комерцію, так і відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України. При реєстрації та входу в особистий кабінет Позичальника при укладенні кредитного договору апелянтом було використано фінансовий номер телефону НОМЕР_3 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується візуальною формою анкети-заяви.

Під час укладення кредитного договору, апелянта не обмежували в часі з його ознайомленням та він мав можливість детально декілька разів ознайомитись з усіма умовами кредитного договору та прийняти усвідомлене рішення про його укладання.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту №269961-КС-002 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитора. Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець (позивач) надає позичальникові кредит у розмірі 24000 гривень 00 копійок строком на 16 тижнів - до 16 серпня 2021 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,99289584% в день (фіксована ставка) зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 3600 гривень 00 копійок. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів (а.с. 13-14).

З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення (а.с. 15-16).

До матеріалів справи долучено правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» (а.с. 17-22зв).

З розрахунку заборгованості за кредитом №269961-КС-002 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 09.03.2023 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 41835,86 грн, з яких 22810,70 грн - заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 19025,16 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с. 23-24).

До матеріалів справи долучено витяг з анкети клієнта ОСОБА_1 (а.с. 25).

Відповідно до квитанції №402498552 від 26.04.2021 року та довідки АТ «Таскомбанк» №4624/47.1 ТОВ «Бізнес Позика» здійснено електронний платіж на картку ОСОБА_1 в розмірі 24000,00 грн відповідно до кредитного договору №269961-КС-002 (а.с. 27).

Відповідно до довідок ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Platon №136/02 від 28 лютого 2023 року та №137/02 від 28 лютого 2023 року відповідачка в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила два платежі на загальну суму 11631,11 грн, в графі «Опис» яких було вказано про здійснення оплати кредиту згідно з договором №, а в якості номеру договору зазначено РНОКПП відповідачки (а.с. 28-29).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту №269961-КС-002 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитора. Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець (позивач) надає позичальникові кредит у розмірі 24000 гривень 00 копійок строком на 16 тижнів - до 16 серпня 2021 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,99289584% в день (фіксована ставка) зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 3600 гривень 00 копійок. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів.

Зазначений договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатора G-3643.

При цьому, приймаючи умови договорів, відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися, які розміщені в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та опубліковані на їх офіційних сайтах (п. 6 кредитного договору).

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

До матеріалів справи долучено витяг з анкети клієнта ОСОБА_1 , де міститься інформація про її платіжну картку.

Відповідно до квитанції №402498552 від 26.04.2021 року та довідки АТ «Таскомбанк» №4624/47.1 ТОВ «Бізнес Позика» здійснено електронний платіж на картку ОСОБА_1 в розмірі 24000,00 грн відповідно до кредитного договору №269961-КС-002.

Відповідно до довідок ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Platon №136/02 від 28 лютого 2023 року та №137/02 від 28 лютого 2023 року відповідачка в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила два платежі на загальну суму 11631,11 грн, в графі «Опис» яких було вказано про здійснення оплати кредиту згідно з договором №, а в якості номеру договору зазначено РНОКПП відповідачки.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо недоведеності укладення кредитного договору та відсутності доказів отримання відповідачкою коштів, а також часткового погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: