У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/1042/23 № 2-з/610/8/2023
м. Балаклія19 вересня 2023 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

15.09.2023 до суду надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Такідзе І.Л. про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_1

18.09.2023 представник позивача подала заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження права ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виїзді за межі України.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що в серпні 2022 року вона віддала ОСОБА_3 їхнього сина ОСОБА_2 для подорожі ОСОБА_4 . Після цього відповідач повинен був привезти сина до Польщі, де перебувала позивач. Однак потім відповідач сказав, що вони в Ірландії та позивач повинна сама приїхати та забрати сина. Але сина він їй не віддав, натомість викликав поліцію, яка заборонила їй наближатися до сина, на її звернення місцева поліція нічим допомогти не змогла. В консульстві України в Республіці Ірландія їй також не допомогли, сказавши, що місце проживання дитини судом не визначено, тому дитина може проживати з батьком. Позивач вже рік не бачила дитину, на жодні вмовляння відповідач не реагує, де його шукати в Ірландії вона не знає, відповідач навмисно переховує дитину від неї, перешкоджаючі їхній зустрічі. Зараз позивачу стало відомо, що відповідач разом з їхнім сином, другою дружиною та ще двома дітьми повернулися до с. Вербівка та він найближчими днями хоче вже назавжди виїхати до Ірландії. Відповідно до рішення суду від 09.05.2023 повідомив, що він з сином проживають в Ірландії та він не планує повертатися на постійне місце проживання до України.

Посилалась на наявність гострої необхідності у забезпеченні позову шляхом обмеження права їхньої дитини у виїзді за межі України, інакше будуть порушені права дитини на висловлення думки з приводу того, з ким він хоче проживати.

Вважає, що є підстави вважати, що якщо відповідач разом з дитиною зараз виїде за межі України, то невжиття заходів щодо забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов буде задоволено, будуть порушені законні права позивача та права дитини.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 3) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 4) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 5) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду ; 6) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв'язку з яким таке обмеження встановлюється.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18), у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19 (провадження № 61-11750св19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, обраний спосіб забезпечення позову шляхомтимчасового обмеження права малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виїзді за межі України не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Суд зауважує, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а обставини щодо порушення чи відсутності порушення законних прав та інтересів позивача підлягають подальшому встановленню в процесі судового розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-151 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днівз дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.М. Стригуненко