Справа № 297/3242/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого ІЛЬТЬО І. І.,

за участю секретаря Гарані О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Берегівського районного суду Закарпатської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

14.09.2023 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у позивача наявні сумніви у тому, що належна йому по закону спадщина може бути привласнена та переоформлена зацікавленим особам до моменту розгляду справи в суді, в зв`язку з чим просить накласти арешт на:

- автомобіль марки «Фольксваген кадік», 2012, реєстраційний номер « НОМЕР_1 »;

- накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на житловий будинок АДРЕСА_2 ;

- на житловий будинок АДРЕСА_3 ;

Заборонити приватному нотаріусу Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х.М. (м. Берегове, вул. Б.Хмельницького, 11/2) вчинення певної дії, а саме до вирішення справи у суді не видавати «свідоцтв про право на спадщину за законом» умерлої ОСОБА_2 , смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судом не викликалися в судове засідання учасники справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи позивача про необхідність забезпечення позову, не вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог по суті, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. При цьому, вказана стаття не встановлює для заявника обов`язку надавати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заяву про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який просить позивач вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Згідно ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

За результатами розгляду заяви, аналізу доводів заявника ОСОБА_1 , суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки обраний заявником (позивачем) спосіб забезпечення позову не є розмірним із предметом позову. Так, предметом спору є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Даний спір, який містить позовні вимоги немайнового характеру.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

До зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 922/2163/17 у постанові від 13 січня 2020 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого законом від 17.07.97 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом не встановлено обставин на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій, які можуть у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тому самі лише твердження заявника про потенційну можливість ускладнення чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім цього, з автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що в провадженні Берегівського районного суду перебуває заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, що містить аналогічні вимоги.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що заявник вже звернувся до Берегівського районного суду із заявою про забезпечення позову, тобто до тієї ж особи, а також з ідентичними вимогами.

Ухвалою Берегівського районного суду від 07.09.2023 року у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено (ухвала №297/2904/23 не набрала законної сили).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149-153, 247 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого законом від 17.07.97 №475/97-ВР, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Іван ІЛЬТЬО