13.09.2023 Єдиний унікальний номер 205/9454/23
Провадження № 2/205/3160/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування нотаріальної дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, з зареєстрованою в канцелярії 11.09.2023 року, позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить: скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса ОСОБА_3 по посвідченню довіреності реєстровий № 6588 від 04.09.2002 р., з моменту її вчинення та реєстрації, тобто з 04.09.2002 р.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, у тому числі, з доданими до клопотання про звільнення від сплати судового збору додатку, приходжу наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 48 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, у її вимогах, позивач просить суд скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса ОСОБА_3 та у тексті позовної заяви вказає та дану особу як приватного нотаріуса, однак у суб`єктному складі учасників справи щодо відповідачів, позивач зазначаючи особу відповідача 2 ОСОБА_3 , вказує на те, що позивач визначив зазначеного не як особу нотаріуса, нотаріальну дію якого він просить суд скасувати у своїх вимогах.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно ч.ч. 9, 10 ст. 44 ЦПК України, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

У суб`єктному складі учасників справи позивачем визначено двох відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , отже, подаючи дану позовну заяву через систему «Електронний суд», позивач повинен додати до неї докази надсилання позовної заяви з додатками обом відповідачам.

Проте, зазначивши у п. 8 додатків позовної заяви «Підтвердження направлення позову з додатком до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2», фактично такого підтвердження до матеріалів позовної заяви не додано. Доказів які б свідчили про надсилання вказаному відповідачу 2 копії позовної заяви з додатками, з описом вкладення, матеріали позовної заяви не містять, що є порушенням вказаних вище вимог абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, ч. 9 ст. 44 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір», частина 1 статті 3 якого визначає, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до положень п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору для подання позовної заяви немайнового характеру встановлюється для фізичної особи в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», ставка судового збору буде становити суму у 1073,60 грн.

При цьому, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначає, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

А отже, розмір судового збору при подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою в електронній формі, при застосування коефіцієнту 0,8 визначеного ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», буде становити суму у 858,88 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Однак, до позовної заяви позивач ОСОБА_1 доказів сплати судового збору у визначеному законом поряду не подав, а клопотанням про звільнення від сплати судового збору з доданим до нього, як зазначено позивачем «Довідкою про доходи НОМЕР_1 за І квартал 2022 - ІІІ квартал 2023 від 10.09.2023», з підстав положень п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 3 ст. 136 ЦПК України, посилаючись, що в нього скрутне фінансове становище, просить звільнити від сплати судового збору у повному обсязі.

Вирішуючи питання в цій частині, вважаю необхідним зазначити наступне:

Згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частиною 1 статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 29 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014, яка не втратила своєї чинності, зазначено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Обставини для звільнення або відстрочки від сплати судового збору повинні бути виключними та такими, що обумовлюють необхідність у звільнені.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, у тому числі, що і звільнення від сплати судового збору може мати місце лише за наявності виключних обставин.

Фактично, позивачем надано до клопотання про звільнення від сплати судового збору не «Довідкою про доходи НОМЕР_1 за І квартал 2022 - ІІІ квартал 2023 від 10.09.2023», як ним зазначено, а, як з`ясовано зі змісту доданого документу, надано «Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року відносно ОСОБА_1 , як відповідь на запит у електронному вигляді від 10.09.2023» датою формування 20.09.2023 (далі - Відомості від 20.09.2023).

Згідно даних зазначених у Відомості від 20.09.2023 встановлено, що за вказаний у них період, тобто з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року ОСОБА_1 суми будь-якого доходу саме не виплачувались.

Однак, невиплата сум доходу, не означає, що позивач ОСОБА_1 , не має інших доходів, враховуючи наступне.

Згідно Податкового кодексу України, доходами також визнаються:

14.1.54. дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю; з) доходів від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів; и) прибутків від відчуження акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи);

14.1.55. дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Проте, матеріали справи не містить доказів того, до позивач не має інших доходів, про які визначено вказаними вище положеннями Податкового кодексу України, крім відсутності сум виплачених доходів вказаних у Відомості від 20.09.2023.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. (Заява № 28249/95), суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте, у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Слід вказати і на те, що п.п. 50, 52 рішення ЄСПЛ «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 р. (заява №68490/01) вказано, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v.Poland» від 26.07.2005 р.; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v.Poland» від 26.05.2005 р.

Таким чином, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок, у тому числі, щодо звільнення позивача від сплати судового збору, при цьому, у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих доказів щодо її майнового стану.

Виходячи із зазначених вище положень законодавства та наданих позивачем доказів, на думку суду не можуть вважатися доказами про відсутність у позивача всіх можливих доходів лише Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року відносно ОСОБА_1 , як відповідь на запит у електронному вигляді від 10.09.2023» датою формування 20.09.2023, які додано позивачем до клопотання про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, суд зауважує, що положеннями ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд враховуючи саме майновий стан сторони, у порядку, передбаченому законом, може, у тому числі, звільнити від сплати судового збору.

З огляду на вказане, з наданих до позову доказів, судом не встановлено визначених законодавством підстав вважати, що розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем за звернення до суду з даним позовом - в сумі 858,88 грн., про який вказано вище, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача ОСОБА_2 за попередній календарний рік, як це визначено в п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та майновий стан позивача не дозволяє йому сплатити судовий збір за звернення до суду з даним позовом.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом, а отже, і органів державної влади.

У даному випадку необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ЦПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, позивач як сторона у справі має виконувати встановлений законодавством обов`язок сплати судового збору.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом за підстав на які остання посилається.

Інших, визначених законом підстав для звільнення від сплати судового збору позивачем не зазначається, доказів не надається.

Таким чином виходячи з зазначених вище вимог законодавства щодо сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , слід сплатити судовий збір в розмірі 858,88 грн. та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Разом з цим, в разі наявності визначених законодавством підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, останній не позбавлений можливості звернутися з таким клопотанням навивши відповідні обґрунтування та подавши докази.

Крім того, в порушення приписів п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подавалось іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно положень ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає на недоліки та строк для їх усунення.

Враховуючи зазначене вище, вважаю необхідним залишити без руху позовну заяву, надавши позивачу строк, який не може перевищувати 10 (десяти) днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення встановлених недоліків позову, шляхом подання оновленої позовної заяви в якій потрібно вірно зазначити особу Відповідача 2 у суб`єктному складі учасників справи, підтвердити обставини визначені п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Виконати вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України та додати до позовної заяви докази доказ надсилання листом з описом вкладення копії позову з додатками другому відповідачу - приватному нотаріусу ОСОБА_3. Подати докази сплати судового збору за звернення до ленінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом в розмірі 858,88 грн. або зазначити обставини визначені законодавством та надати докази для звільнення від сплати судового збору (ч. 4 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України) про що зазначити у позовній заяві або відповідному клопотанні (ч. 3 ст. 177 ЦПК України).

При цьому на виконання п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, також у позовній заяві в новій редакції, позивачу слід зазначити належні додатки, які до неї додаються.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 175, 177, 185, 258-260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування нотаріальної дії - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення визначених в ній недоліків.

Роз`яснити, що в разі якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу ОСОБА_1 (E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Н.О. Бізяєва