Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9418/22 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/9418/22 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2023 року та на додаткове рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 травня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Петровської М.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 30 червня 2019 року у розмірі 34003,75 грн., яка утворилась станом на 15 вересня 2022 року та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що Банк запустив новий проект «Мonobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Мonobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Мonobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

30 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим цього ж дня підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що Анкета-заява разом з Умовами та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які викладені на банківському сайті www.monobank.ua, складають договір про надання банківських послуг. На підставі чого відповідачу через мобільний додаток смартфону було відкрито рахунок та видана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом в розмірі 15000,00 грн. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість користуватись кредитними коштами в межах встановленого ліміту. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 15.09.2022 року утворилася заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 34003,75 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 30.06.2019 року у розмірі 16999,12 грн. та судовий збір в розмірі 1240,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 травня 2023 року стягнуто з АТ «Універсал банк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7400,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. У зв`язку з цим, просить також відмовити представнику відповідача у стягненні витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники в мобільному додатку. Відповідач висловив свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Відтак, сторонами погоджені усі істотні умови договору. В тому числі проценти за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення терміну виконання договірних зобов`язань. Виконаний банком розрахунок є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, період, за який нарахована заборгованість. Вказує, що укладення між Банком та відповідачем договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Тому, у суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості в повному обсязі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 30 червня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило відповідачу поточний рахунок у гривні та банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі: 30.06.2019 - 10000,00 грн., 02.11.2019 -15000,00 грн., 14.11.2019 -14800,00 грн.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення (а.с.14).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 30.06.2019 року станом на 15.09.2022 року становить 34003,75 грн., яка складається із заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору із конкретно визначеними істотними умовами. Із наданих позивачем доказів тільки анкета-заява від 30.06.2019 року містить підпис відповідача. Водночас, вона не містить відповідних істотних умов про встановлення відсотків за користування кредитними коштами та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Тобто відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору. Однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, тому кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню фактично отримана та неповернута сума кредитних коштів. Водночас, суд вважав, що заявлена сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34003,75 грн. підлягає зменшенню на суму внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості в розмірі 17004,63 грн. Отже, заборгованість за тілом кредиту складає 16999,12 грн., а тому зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 червня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило останньому поточний рахунок у гривні та надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також, у заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту «Картка Monobank» та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, ані витяг з Тарифів за карткою «Monobank» не містять підпису позичальника.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту «Картка Monobank» та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, та Тарифи за карткою «Monobank» розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до Договору надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені і комісії, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування, зокрема щодо розміру процентів, пені та комісії.

Отже, виходячи з вищенаведеного, у даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача могли неодноразово змінюватися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила обслуговування фізичних осіб, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та сплату пені і комісії не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, на яку обґрунтовано посилався суд першої інстанції, де вказано, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що фактично отримані позичальником кошти, у добровільному порядку позивачу не повернуті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по кредиту.

Визначаючи суму фактично отриманих коштів, що становить собою заборгованість по тілу кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове її задоволення. Так відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем відповідно до укладеного договору у період з 30.06.2019 по 15.09.2022 сплачено на погашення заборгованості за відсотками 17004,63 грн. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив заявлену суму заборгованості за тілом кредиту (на суму внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості за відсотками) з 34003,75 грн. до 16999,12 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт ознайомлення відповідача з вищенаведеними документами підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «Monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, колегія суддів відхиляє, з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідного підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів. У суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом було ознайомлено відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на позиції Верховного Суду, котрі містяться у його постанові від 14 липня 2020 по справі №367/4970/13-ц не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки судом враховано факт та суму надання кредиту відповідачу, про що зазначено в розрахунку заборгованості, проте зроблено висновки щодо правомірності нарахованої суми заборгованості, що відповідає встановленим обставинам у цій справи.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Під час розгляду справи було встановлено, що в поданому 01.03.2023 року до суду відзиві на позовну заяву адвокат Горщар С.В. вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести, в зв`язку із розглядом справи становлять витрати на надання правової адвокатської допомоги у сумі 10 000,00 грн., докази щодо розміру яких будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Також 22.03.2023 року адвокатом Горщарем С.В. в інтересах відповідача були подані заперечення на відповідь на відзив.

Представником відповідача після ухвалення у справі 11 квітня 2023 року рішення про часткове задоволення вимогАТ «Універсал Банк», в межах строку передбаченого ч.8 ст. 141 ЦПК України, а саме 14 квітня 2023 року, до суду була подана заява про ухвалення додаткового рішення, до якої були долучені докази на підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, а саме:

- договір про надання правової допомоги №19/23 від 21 лютого 2023 року;

- детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом у справі №296/9418/22;

- протокол №1 погодження гонорару адвокату від 21 лютого 2023 року (додаток №1 до договору №19/23 від 21.02.2023 про надання правової допомоги);

- акт приймання - передачі наданих послуг №1 від 13 квітня 2023 року до договору про надання правової допомоги №19/23 від 21.02.2023;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №19/23.1 від 21 лютого 2023 року на суму 10 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №19/23.2 від 13 квітня 2023 року на суму 4 800 грн., - з зазначенням підстави договір про надання правової допомоги №19/23 від 21.02.2023 (протокол (додаток) №1 від 21.02.2023.

Згідно п.2.4 розділу 2 договору, на підтвердження надання факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов договору складається акт приймання - передачі адвокатських послуг.

Відповідно до положень розділу 4 договору: вартість послуг адвоката встановлюється протоколом погодження гонорару, що є невід`ємною частиною договору та підлягає сплаті протягом строку, що встановлений у даному протоколі; у випадку, якщо протокол погодження гонорару сторонами не підписувався, розмір винагороди адвоката встановлюється у рахунку - фактурі, що сплачений клієнтом; у разі необхідності, за попередньою домовленістю між сторонами, клієнт оплачує адвокату витрати адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим договором, понесені в інтересах клієнта. Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових угод.

У відповідності до протоколу №1 погодження гонорару від 21 лютого 2023 року (додаток №1 до договору №19/23 від 21.02.2023 про надання правової допомоги), детального опису робіт (наданих послуг) від 14 квітня 2023 року, акту приймання - передачі наданих послуг №1 від 13 квітня 2023 року, загальна вартість послуг складає 14 800,00 грн., з яких:

- вивчення адвокатом позовної заяви з додатками (час роботи адвоката 1 година) становить 3 700,00 грн.;

- надання адвокатом усних консультацій клієнту по обставинам справи (час роботи адвоката 1 година) становить 3 700,00 грн.;

- складання та подання адвокатом відзиву на позовну заяву у справі (час роботи адвоката 1 година) становить 3 700,00 грн.;

- складання та подання адвокатом заперечень на відповідь на відзив у справі (час роботи адвоката 1 година) становить 3 700,00 грн.

Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим розглядом, а також часу, витраченого на підготовку відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів, враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на їх виконання, часткове задоволення позовних вимог, є підставою для задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 7400,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції під час вирішення питання про ухвалення додаткового рішення врахував заперечення представника АТ «Універсал Банк» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2023 року та додаткове рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді