Справа № 641/68/22
Провадження № 2/553/1225/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15.08.2023м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого - судді Грошової Н.М.
за участю секретаря судового засідання - Левицької В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 звернувся 10.01.2022 до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики від 17 червня 2020 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною А.А., зареєстрований в реєстрі за № 414, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 17.06.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною А.А., зареєстрований в реєстрі за № 414. Відповідно до п.1 договору, ОСОБА_1 (позикодавець) передав, а ОСОБА_2 (позичальник) прийняв у власність 401 136, 00 грн, зі строком повернення, відповідно до п.2 договору, до 17.09.2020. Відповідач свої обов`язки за договором позики належним чином не виконує та взагалі відмовляється належним чином виконувати свої грошові зобов`язання шляхом ігноруванням. Відповідач до теперішнього часу не виконує свої обов`язки, порушив строк повернення суми коштів. З метою мирного врегулювання на адресу відповідача направлено претензію щодо виконання грошового зобов`язання від 09.11.2021, відповіді станом на день подачі позовної заяви не надано.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженням.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави.
Відповідно до акту приймання - передавання справ до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 641/68/22.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Полтави зазначену справу передано в провадження судді Грошової Н.М.
На виконання розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 № 65 від 17.11.2022 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» Ленінському районному суду м. Полтави необхідно забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 22 листопада 2022 року включно надійшли на розгляд суду.
Цивільна справа надійшла до Ленінського районного суду міста Полтави до 22.11.2022.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 23.11.2022 прийнято справу до розгляду, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
30.03.2023 позивачем до суду подано оригінал договору позики від 17.06.2020 та відповідну заяву про його долучення до матеріалів цивільної справи.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, позивач звернувся до суду із заявою щодо розгляду справи без його участі та участі представника, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили.
Так, суд вживав заходів щодо повідомлення відповідача шляхом направлення судових повісток, а також розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною А.А., зареєстрований в реєстрі за № 414 (а.с. 69).
Відповідно до п.1 договору позики від 17.06.2020 ОСОБА_1 (позикодавець) передав, а ОСОБА_2 (позичальник) прийняв у власність 401 136, 00 грн, зі строком повернення, відповідно до п.2 договору, до 17.09.2020.
Пунктами 3 та 4 договору позики від 17.06.2020 визначено, що позичальник гроші в сумі 401 136,00 грн. одержав повністю, до підписання цього договору, від позикодавця. Договір є укладеним з моменту передачі грошей. Факт підписання цього договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаною у п. 1 договору грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання.
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо повернення відповідачем грошових коштів за вказаним договором позики.
Позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 09.11.2021 направлено письмову претензію щодо виконання грошового зобов`язання.
За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст .639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Нормами ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору від 17 червня 2020 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною А.А., зареєстрований в реєстрі за № 414.
Договором позики від 17 червня 2020 року встановлений строк виконання зобов`язання - до 17 вересня 2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Главою 50 ЦК України визначено перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.
Нормами ч. 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
Наявність у позивача оригіналу договору позики, який наданий позивачем та досліджений судом, є належним та допустимим доказом як факту отримання відповідачем позики та його волевиявлення у строк до 17.09.2020 повернути борг.
Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики від 17.06.2020 відповідачем в ході судового розгляду не надано.
В ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови позивача прийняти виконання зобов`язання за договором позики. Доказів про відсутність у відповідача обов`язку з повернення коштів суду не надано.
У зв`язку із викладеним, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики від 17.06.2020 у розмірі 401 136, 00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача процентів за користування позикою у розмірі 36 942,97 грн., розмір яких позивачем у розрахунку визначено на рівні облікової ставки Національного банку України, суд зазначає наступне.
Нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як дійшов висновку Верховний Суд у постанові, прийнятій 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Так, пунктом 7 даного договору позики від 17.06.2023 сторони погодили, що договір є безпроцентним.
Тобто, за умовами договору позики грошові кошти передані позивачем відповідачу безпроцентно, у зв`язку з чим, відсутні підстави для нарахування процентів за користування позикою, які визначені на рівні облікової ставки НБУ, а заявлена вимога суперечить змісту укладеного сторонами договору і задоволенню не підлягає.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Слід зазначити, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст.625 ЦК України.
Так, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не повернув борг у строк визначений в договорі, тобто зобов`язання є простроченим, у зв`язку із чим у позивача є право вимоги 3% річних та інфляційних витрат.
Разом з тим, 15.03.2022 року прийнято Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме: до вказаного розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Так як грошове зобов`язання виникло внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, суд, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що вказана позовна вимога підлягає частковому задоволення, а саме: за період з 18.09.2020 по 23.02.2022.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.
Інфляційне збільшення (період 18.09.2020 по 23.02.2022, розмір боргу 401 136,00 грн.):
(101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.1 136,00 x 1.16890269 - 401 136,00 = 67 752,95 грн.
Розрахунок 3% річних (період 18.09.2020 по 23.02.2022, розмір боргу 401 136,00 грн.):
з 18.09.2020 до 31.12.2020 (кількість днів у періоді - 105)
401 136,00 x 3 % x 105 : 366 : 100=3 452,40 грн.;
з 01.01.2021 до 23.02.2022 (кількість днів у періоді - 419)
401 136,00 x 3 % x 419 : 365 : 100=13 814,46 грн.
3 452,40 грн. + 13 814,46 грн. = 17 266,86 грн.
Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд зазначає, що відповідач відзив на позов не подав, будь-яких доказів на спростування вимог позивача не надав.
З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 17 червня 2020 у розмірі 401 136,00 грн., 3% річних за період з 18.09.2020 по 23.02.2022 у сумі 17 266,86 гривень, інфляційні витрати за період з 18.09.2020 по 23.02.2022 у розмірі 67 752,95 гривень.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог сплачений судовий збір в сумі 7005, 92 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученням.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено позовні вимоги у загальній сумі 645 127,20 грн., підлягають задоволенню вимоги в частині 486 155, 81 гривень.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 4 861, 55 грн.
При цьому, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду здійснено внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (заявлені позовні вимоги 645 127,20 грн., сплачено судовий збір в сумі 7005, 92 грн.), у зв`язку з чим роз`яснює позивачу право, відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» звернутися до суду із клопотання про повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 554, 65 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 17 червня 2020 у розмірі 401 136,00 грн., 3% річних за період з 18.09.2020 по 23.02.2022 у сумі 17 266,86 гривень, інфляційні витрати за період з 18.09.2020 по 23.02.2022 у розмірі 67 752,95 гривень, а всього стягнути 486 155 (чотириста вісімдесят шість тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривень 81 копійку.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 861 (чотири тисячі вісімсот шістдесят одну) гривню 55 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Повний текст рішення складено 29 серпня 2023 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ;
Представник позивача: адвокат: Ладуренко Алла Олександрівна, адреса: АДРЕСА_3
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Головуючий суддя: Н.М. Грошова