Постанова

Іменем України

18 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 684/276/21

провадження № 61-2172св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року у складі судді Галиш І. Б. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року у складі колегії суддів Грох Л.М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Надра»), про визнання недійсним кредитного договору.

Позов мотивований тим, що між ним та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», 04 грудня 2007 року укладено кредитний договір № 47/МК/2007-840 про надання споживчого кредиту у сумі 42 500 доларів США. Виконання зобов`язань за договором кредиту забезпечено договором поруки № 47/1 від 04 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 , а також договором іпотеки від 04 грудня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 7684, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

У порушення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, банк під час укладання кредитного договору не надав йому як споживачу усього обсягу інформації про сукупну вартість кредиту (реальну процентну ставку та абсолютне подорожчання кредиту), не надав детального розпису загальної вартості кредиту та необхідного обсягу інформації про кредитні умови, що зумовило неможливість позивача реально оцінити суму переплати за кредитним договором та доцільність його отримання.

Кредитний договір укладено з використанням елементів нечесної підприємницької практики, під впливом обману, договір містить несправедливі для нього умови, які суперечать принципу добросовісності, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на погіршення його становища.

Він зазнав майнової шкоди, оскільки сплачені кошти надходили не на погашення основної суми боргу, а на сплату відсотків за користування кредитом, штрафні санкції та неустойку. Сума майнової шкоди становить 34 807,19 доларів США.

Просив визнати недійсним кредитний договір № 47/МК/2007-840 від 04 грудня 2007 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року, у позові відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності того, що оспорюваний кредитний договір здійснено з використанням нечесної підприємницької практики (обману споживача), умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності внаслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні дані щодо повідомлення позивача як споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, кредитні умови, наявні форми кредитування та варіанти повернення кредиту. Проте ненадання споживачу такої інформації не має наслідком недійсність укладеного кредитного договору.

Суд дав оцінку висновку експертного дослідження від 30 липня 2021 року № 30-07-2021 та відхилив цей доказ, посилаючись на те, що висновок експерта про те, що реальна процентна ставка за кредитним договором №47/МК/2007-840 від 04 грудня 2007 року становить 15,59 %, та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом, є необґрунтованим і суперечить іншому висновку експерта, що абсолютне значення подорожчання кредиту становить 25440,18 доларів США (за умовами договору - 25393,88 доларів США). Кредитним договором не передбачено жодних умов щодо сплати додаткових комісій, інших супутніх платежів за кредитом, які могли б вплинути на збільшення реальної процентної ставки,вказаної в договорі.

Висновки експерта щодо неправильного розрахунку відсотків за користування кредитом суперечать рішенню Старосинявського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2013 року у справі № 684/425/13-ц, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 42309,16 доларів США, в тому числі заборгованість за відсотками 5 572,97 доларів США, розраховану відповідно до умов договору.

Питання належного чи неналежного оформлення в кредитному договорі інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та їх узгодженість з нормами законодавства взагалі не належить до компетенції експерта, оскільки є правовим питанням і не потребує знань у сфері іншій, ніж право.

Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови цього правочину та підтвердили свою згоду підписами у договорі.

ОСОБА_2 не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження введення його в оману щодо обставин, які впливали на вчинення ним оспорюваного правочину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2022 року ОСОБА_2 через адвоката Іваницького А. М. направив поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року, просить скасувати судові рішення та задовольнити позов.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 193/2092/16-ц, щодо необхідності зазначення у кредитному договорі реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту, інформації про кредитні умови. У матеріалах справи відсутні докази надання йому такої інформації.

Суд не дав належної оцінки висновку судової економічної експертизи від 30 липня 2021 року № 30-07-2021, яким підтверджено обставини збільшення розміру процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту.

Суд апеляційної інстанції не ініціював проведення повторної експертизи та/або не викликав судового експерта для надання пояснень у судовому засіданні.

Жодних доказів, які б ставили під сумнів або спростовували вказаний висновок експерта, інші учасники справи до суду не надали, клопотань про визнання його необґрунтованим або призначення повторної експертизи не заявляли.

Банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» зазначає, що право вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № 47/МК/2007-840 було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія» (далі - ТОВ «Галицька фінансова компанія»).

Позивач не надав доказів, що саме ПАТ «Надра» ввів його в оману щодо істотних умов договору, доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину законодавству, що мало б наслідком недійсність договору.

Позивач намагається уникнути відповідальності шляхом визнання кредитного договору недійсним.

Позивач не навів чітких підстав недійсності укладеного кредитного договору, не заявив про застосування наслідків недійсності правочину, внаслідок чого банк може втратити активи, що призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси банку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2022 відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлені судами обставини

04 грудня 2007 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Надра», укладений кредитний договір № 47/МК/2007-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 42 500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Кінцевою датою погашення кредиту встановлено 02 грудня 2014 року.

За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 14,4 % річних, а у випадку прострочення виконання зобов`язання позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 28,8 % річних. Договір містить також положення щодо повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, які здійснюються на зазначений у кредитному договорі рахунок згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_4 укладений договір поруки від 04 грудня 2007 року № 47/1, а також договір іпотеки від 04 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7684, за яким вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

19 квітня 2012 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відповідно до якого кредитний договір та графік повернення кредиту та сплати відсотків викладено в новій редакції, а також внаслідок цього між відповідачем та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки № 47/1 від 04 грудня 2007 року та договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 04 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7684.

Відповідно до рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2013 року у справі № 684/233/13-ц договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору є неукладеним, тому чинними залишаються попередні редакції зазначених договорів.

19 квітня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 47/МК/2007-840 від 19 квітня 2012 року, якою передбачено, серед інших умов, збільшення терміну загальної та спеціальної позовної давності до 20 років.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2013 року у справі № 684/425/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 42 309,16 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют становить 338 177,16 грн, пеню в сумі 3 562,48 грн та штраф - 3823,56 грн.

Право вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № 47/МК/2007-840 відступлено ТОВ «Галицька фінансова компанія».

Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року у справі № 684/425/13-ц стягувача у виконавчому провадженні з виконання зазначеного рішення суду замінено на правонаступника - ТОВ «Галицька фінансова компанія».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з статтями 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює прав споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Пунктом 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі - Правила), затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Згідно з частиною п`ятої статті 11, статті 18 Закону до договорів, укладених із споживачами, про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Касаційну скаргу заявник мотивував тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 193/2092/16-ц, щодо необхідності зазначення у кредитному договорі реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту, інформації про кредитні умови; у матеріалах справи відсутні докази надання такої інформації йому.

У справі № 193/2092/16-ц Верховний Суд погодився із судом першої інстанції про недійсність пункту кредитного договору у частині сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за резервування ресурсів, оскільки встановлення в договорі споживчого кредитування плати за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача.

У справі, яка розглядається, кредитний договір не містить умов про сплату позичальником винагороди за дії, які банк здійснює на власну користь, тому посилання заявника на постанову Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 193/2092/16-ц не спростовує висновки судів про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з урахуванням підстав позову.

Посилання заявника на ненадання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту як на підставу визнання кредитного договору недійсним, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту частини першої статті 638 та статті 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно із змістом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено.

Відповідно до пункту 4.1.2.1 кредитного договору № 47/МК/2007-840 від 04 грудня 2007 року, починаючи з дати надання кредиту відсотки за користування кредитом встановлюються у розмірі 14,4 % річних, виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням. Позичальник повинен сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з графіком.

Згідно з графіком кредиту та сплати відсотків до кредитного договору № 47/МК/2007-840 від 04 грудня 2007 року сукупна вартість кредиту становить 67 893,88 грн, сплата відсотків (абсолютне значення подорожчання кредиту) - 25 393,88 грн.

Оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зміст договору містить повну інформацію щодо умов кредитування, зокрема зазначено: сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, штрафні санкції та комісії.

Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та надалі частково їх виконував, що свідчить про згоду ОСОБА_2 з умовами договору, який він оспорює.

Обґрунтованим є висновок судів про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки висновку судової економічної експертизи від 30 липня 2021 року № 30-07-2021, яким підтверджено обставини збільшення розміру процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, спростовуться змістом оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не ініціював проведення повторної експертизи та/або не викликав судового експерта для надання пояснень у судовому засіданні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач не скористався правом на призначення повторної судової економічної експертизи та не довів доказами недійсність оспорюваного кредитного договору.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточноюі оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко