КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №758/1593/23 Головуючий у 1 інстанції: Петров Д.В.

Провадження №22-ц/824/10685/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Кулікової С.В., Музичко С.Г.

за участю секретаря Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ № 125-к від 29 листопада 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку, поновлено ОСОБА_1 на роботі.

Стягнуто з Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.12.2022 по 24.04.2023, визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів, у сумі 172 307 (сто сімдесят дві тисячі триста сім) гривень.

Стягнуто з Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на користь держави судовий збір у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18 травня 2023 року ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що судом першої інстанції неправильно визначено предмет доказування, не з`ясовано обставини, які заперечувалися ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» у заявах по суті справи та невірно кваліфіковані спірні правовідносини сторін.

Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спору норми ст. 103 КЗпП України, згідно яких про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Зазначило, що Наказом Підприємства № 110 від 02.09.2022 року передбачалося скорочення посади заступника головного бухгалтера-начальника відділу бухгалтерського обліку та ліквідація окремих структурних підрозділів і ОСОБА_1 були запропоновано вакантні посади за відповідною професією та спеціальністю, а також ті, на яких вона могла б працювати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я та навичок.

На виконання Наказу Підприємства № 110 начальником відділу кадрів ОСОБА_2 повідомлено ОСОБА_1 , шляхом пред`явлення їй персонального письмового попередження із пропонуванням посад, враховуючи її освітньо-кваліфікаційний рівень у розрізі вакантних посад на Підприємстві згідно штатного розпису.

У попередженні про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням посади заступника головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку ОСОБА_1 було запропоновано посади бухгалтера II категорії (з дипломом магістра) на час відсутності основного працівника (відпустка по догляду за дитиною) Київської філії та фахівця планово-економічного відділу на час відсутності основного працівника (відпустка по догляду за дитиною).

Від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовилася, про що свідчить її підпис.

Відсутність у повідомленні про скорочення посадових окладів запропонованих посад не може розглядатися судом як порушення, оскільки не існує такої норми, що зобов`язує підприємство в повідомленні їх зазначати.

Більше того, ОСОБА_1 завжди мала доступ та безпосередньо приймала участь в складанні штатних розписів Підприємства, візувала відповідні накази, володіла та володіє інформацією про розміри посадових окладів всіх працівників Підприємства, тому твердження ОСОБА_1 про те, що вона нібито не повідомлена про розміри окладів посад, які їй пропонувались є хибними, та такими, що вводять суд в оману.

Трудовим законодавством не передбачено жодних положень, згідно яких роботодавець при пропонуванні вакантних посад (вакантної роботи) зобов`язаний зберегти розмір попереднього посадового окладу посади, яка підлягає скороченню.

ОСОБА_1 згідно Наказу Підприємства № 125-к від 29.11.2022 з було звільнено. Із Наказом ОСОБА_1 ознайомилась 05.12.2022 року.

Вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку Підприємства та компенсацію за дні невикористаної відпустки вона одержала.

Підприємство належним чином провело розрахунок із ОСОБА_1 та станом на момент пред`явлення позову жодних невиконаних зобов`язань перед ОСОБА_1 немає.

Відомостей про входження ОСОБА_1 до будь-яких первинних профспілкових організацій Підприємство немає і за період роботи ОСОБА_1 не було. Підприємство також не отримувало даної інформації від позивача безпосередньо.

Для забезпечення потреб ОСОБА_1 у майбутньому працевлаштуванні Підприємство протягом 2 місяців надало позивачу щотижня оплачувані робочі дня пошуку роботи (відповідно до її заяв на такі оплачувані дні).

Крім того, апелянт вважає, що ОСОБА_1 було пропущено строк для звернення з позовом до суду та поновлено без поважних на те причин, бо позивач усвідомлювала про звільнення з посади 05.12.2022 року, а тому, незалежно від дати ознайомлення із наказом у неї було достатньо часу (4 місяці) на пошук представника у справі, збір доказів, а також підготовки стратегії та тактики захисту.

Апелянт заперечував, щодо висновків суду першої інстанції в частині стягнення із підприємства на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 25 000 грн 00 коп. які на його думку є невмотивованими та такими, що не базуються на жодних критеріях.

Починаючи із 25 лютого 2022 року і до 7 червня 2022 року Наказами Підприємства № 28 від 25.02.2022 року, № 29/2 від 01.03.2022 року, № 34 01.04.2022 року, № 41 від 04.05.2022 року, № 59 від 07.06.2022 року для працівників Підприємства запроваджено простій або виконання роботи дистанційно.

Відповідно до положень Звіту про фінансові результати Підприємства за 1 квартал 2023 року (Звіт про сукупний дохід) збиток на Підприємстві становить 3 180 000 грн 00 коп.

Звіт про Фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) зареєстровано у Державній податковій службі України та Державній службі статистики України, а також надано Держпродспоживслужбі України, як засновнику Підприємства, що підтверджується квитанцією про одержання за № 2.

22 червня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 , якому вона просила апеляційну скаргу ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» залишити без змін, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року без змін.

03 липня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» з 23.11.2006 по 05.12.2022, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно з копією попередження про наступне вивільнення від 04.10.2022 за підписом директора ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» Юрія Зоца , ОСОБА_1 була попереджена про те, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці затверджено новий штатний розпис (наказ від 05.09.2022 № 111 «Про затвердження штатного розпису Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» скорочується посада заступника головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку, яку вона обіймає та можливе вивільнення по закінченню двох місяців з моменту ознайомлення з попередженням.

ОСОБА_1 було запропоновано для переведення відповідно до її кваліфікації посади: бухгалтера ІІ категорії (з дипломом магістра) на час відсутності основного працівника (відпустка по догляду за дитиною) Київської філії та фахівця планово-економічного відділу на час відсутності основного працівника (відпустка по догляду за дитиною).

Згідно копії наказу № 125-к від 29.11.2022 «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з посади заступника головного бухгалтера-начальника відділу бухгалтерського обліку 05 грудня 2022 року в зв`язку з скороченням штату, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 з посади заступника головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку здійснено всупереч вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч.1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (в редакції діючій на 19.11.22) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ст.42 КЗпПУ).

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

п. 3 ст. 42 КЗпПУ - працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

п. 10 ст. 42 КЗпПУ - працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

При звільнені працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення

Відповідно до ч. 3 ст. 492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 не були запропоновані усі наявні вільні посади на підприємстві, а тільки дві посади бухгалтера II категорії (з дипломом магістра) на час відсутності основного працівника (відпустка по догляду за дитиною) Київської філії та фахівця планово-економічного відділу на час відсутності основного працівника (відпустка по догляду за дитиною), які на думку работодавця відповідали ії освіті та кваліфікації.

Доказів відсутності інших вільних посад на підприємстві суду не було надано.

Крім того встановлено, що на момент звільнення позивачу залишалося менше трьох років до настання пенсійного віку.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у попередженні про наступне звільнення шлося про скорочення посади, а у наказі № 125-к від 29.11.2022 про скорочення штату.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивача не повідомляли про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, а разом з тим, посадовий оклад посад, які пропонувалися складає 11 530 грн. та 11 619 грн. відповідно. (Штатний розпис відокремлених структурних підрозділів Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» від 05.09.2022, Штатний розпис Головного підприємства Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» від 05.09.2022).

А тому судом першої інстанції вірно встановлено, що звільнення ОСОБА_1 здійснено незаконно.

Щодо пропуску позивачем строків звернення до суду, то колегія суддів не приймає зазначений довід апелянта враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції 19.11.2022) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки при пропуску строку для звернення до суду у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Колегія суддів вважає, що застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, колегія суддів звертає увагу на те, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовом може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що хоча місячний строк звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про поновлення на роботі на день подання позову до суду і пропущений, однак підлягає поновленню так як пропущений з поважних причин.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим належним чином доводи суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає вірним розрахунок суду першої інстанції, щодо середнього заробітку і вірним рішення суду щодо його стягнення за період який просила позивач з 06 грудня 2022 року по 24 квітня 2023 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача судових витрат враховуючи витрати на правову допомогу.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді С.В. Кулікова

С.Г. Музичко