ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1738/23
Провадження № 2-о/210/49/23
У Х В А Л А

іменем України

"24" серпня 2023 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської у складі:

головуючої судді Чайкіної О.В.

за участю секретаря Кучевасової А.В.

учасники судового засідання: заявник ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Мотрук В.І., представник заінтересованої особи Маркоза Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Довгинцівсько-Металургійний Відділ у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання на території України з червня 1991 року та по теперішній час, а також встановити факт, що видані паспорти громадянина України серії НОМЕР_1 від 22.111995 року, та серії НОМЕР_2 від 26.01.1999 року є дійсними.

Позов вмотивований тим, що позивач ОСОБА_1 народився в Азербайджанскої РСР, Кельберджарський район, де розпочалася війна між Вірменією та ОСОБА_2 , тому він змушений був зі своїм братом переїхати на постійне місце проживання до України в місто Кривий Ріг Дніпропетровської області до брата, який вже був там зареєстрований. У встановленому порядку позивач набув громадянства України, отримав паспорт громадянина України та проживав на території України з 1991 року.

У подальшому він одружився, та його дружина отримала посвідку на проживання в Україні, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народились діти.

У червні 2022 року позивач звернувся до Софіївського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Однак у видачі такого паспорту йому тимчасово відмовлено, оскільки постановлено під сумнів законність отримання паспорту громадянина України, виданого Довгинцівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області 25.01.1999 р. серії НОМЕР_2 .

З метою подальшого звернення до Міграційної служби з заявою про отримання закордонного паспорту йому необхідно встановити належність до громадянства України, та дійсність отриманих паспортів.

Довгинцівсько-Металургійний Відділ у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подало пояснення на позовну заяву, в яких зазначає, що факт проживання на території України станом на 24.08.1991 року може бути встанолено в суді. Просив долучити пояснення до матеріалів справи.

Аргументи сторін

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з мотивів, викладених у ньому.

За клопотанням сторони позивача у судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які кожен окремо, підтвердили, що позивач проживає на території України з червня 1991 року.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки для отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон необхідно провести перевірку підстав. Оскільки в матеріалах особової справи наявний диплом про освіту, датований у 1993 році та виданий в республіці Азербайджан, необхідно перевірити, чи не отримав позивач громадянство Азербайджану.

Судом витребувано від Консульського відділу Посольства Азербайджанської Республіки в Україні інформацію щодо наявності громадянства Азербайджанскої Республіки у ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Лев Кенд Кельбержарського району, Азербайджан, (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 виданого 10.10.1977 року), дату його набуття у разі наявності, а так само відомостей про його перебування на консульському обліку.

У відповідь на ухвалу суду Консульський відділ Посольства Азербайджанської Республіки в Україні повідомив, що для отримання вказаної довідки ОСОБА_1 необхідно подати ряд документів, у тому числі опитувальний лист, біографію, фотокартки, тощо.

Мотиви суду та застосовані норми права

Вислухавши пояснення сторін, суд встановив підстави для закриття провадження, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: село Лев Кенд Кельбержарського району, Азербайджан, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане 10.10.1977 Кельбеджарського р-ну Азербаджан, та що встановлено з відповіді Державної міграційної служби у Дніпропетровській області від 11 січня 2023 року (а.с.15).

Паспорт серії НОМЕР_4 громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 видано 26 січня 1999 року Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області (а.с.5), вказаний паспорт було видано у зв"язку з порчею паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 22.11.1995року (а.с.15).

Тобто, вперше паспорт громадянина України позивач отримав 22.11.1995 року. Вказаний паспорт був виданий Дзержинським РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області.

Також з копію паспорту встановлено, що ОСОБА_1 має офіційне місце реєсрації, яке декілька разів змінював (а.с.5 зворот).

Державної податковою адімінстрацією України 25 серпня 2004 року ОСОБА_1 видано ідентифікаційний номер НОМЕР_5 (а.с.33)

У січня 2014 році заявник ОСОБА_1 отримав посвідчення волія України декілької катергоірй, зокрема категорії В1, В, С1, С, D1, D, орган що видав посвідчення: ЦНП ПзВАТЗ Кривий Ріг УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.6).

У 2009 році ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок з господарчими побудовами у АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування ВММ №033512, ВММ №0333513/20.11.2009, що встноалвено з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №24575574 (а.с.35).

Також з письмових матеріалів справи встановлено, що заявник має рідного старшого брата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який також має паспорт громадянина України (а.с.38).

Родичі заявника мають реєстрацію, як особа громадянин України, відповідно до довідок ГУДМС України виданих у січні 2022 року (а.с. 8,9).

Виконком Металургійної районної у місті Кривому Розі ради 20 серпня 2018 року видав ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_5 повідчення "Баготодітної сім`ї" серії БС за № 189394, відповідно до якого пред"явник цього посвідчення має право на пільги, передбачені законодавсвом України для багатодітних сімей (а.с.7).

Відповідно до Довідки №V-008/21 від 08 червня 2021 року виданої Посольством Азербайджанської Республіки в Україні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не визнається громадянином Азербайджанської Республіки відповідно до пунктів 3.11 та 4.1 "Правил визначення гроадянства Азербайджанської Республіки", затверджених Кабінетом Міністрів Азербайджанської Республіки від 18 березня 2015 року за № 84 (а.с.17).

З відповіді Державної міграційної служби у Дніпропетровській області від 11 січня 2023 року також встановлено, що ОСОБА_1 1977 р.н. не звертався до установи з питанням оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с.15 зворот).

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» (надалі - Закон № 2235-III) громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-III є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону № 2235-III).

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, зі змінами, передбачено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 (далі - Порядок № 215/2001) встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Враховуючи наведене, законом передбачено встановлення в судовому порядку юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на встановлення належності до громадянства України.

Згідно пункту 8 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-III особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2235-III особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону № 2235-III і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 20 грудня 2021 року у справі № 499/700/19.

Таким чином, з метою встановлення належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону № 2235-III, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення фактів: постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Разом із тим від встановлення належності до громадянства України необхідно відрізняти процедуру набуття громадянства України за територіальним походженням іноземцями або особами без громадянства.

Так, відповідно до статті 8 Закону № 2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Отже, з метою набуття громадянства України іноземцями або особами без громадянства за територіальним походженням суд може встановлювати, зокрема, і факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_5 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» (пункт 44 Порядку № 215/2001).

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Схожі за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/948/18 від 10 квітня 2019 року.

Системний аналіз положень Закону № 2235-III та Порядку № 215/2001 свідчить, що: для встановлення належності до громадянства України юридичне значення можуть мати факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або факт проживання в Україні на момент набрання чинності Законом № 1636-ХІІ (13 листопада 1991 року);

для набуття громадянства України іноземцями або особами без громадянства за територіальним походженням юридичне значення може мати факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Суд зазначає, що доказування це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін, суд дійшов висновку, що в цьому випадку слід закрити провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII (чинній на момент отримання першого паспорту), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (надалі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Встановлено, що ОСОБА_1 отримав вперше паспорт громадянина України в 1995 році, в подальшому паспорт змінено у 1999 році.

ОСОБА_1 отримав на території України посвідчення водія (а.с. 6), та як багатодітний батько отримав відповідне посвідчення НОМЕР_6 (а.с. 7).

Діти позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 згідно рішень ГУДМС в Дніпропетровській області набули громадянства України (а.с. 8,9).

Встановлено, що безконтактний електронний носій паспорта громадянина України позивач не отримував.

Враховуючи наявність паспорта громадянина України, твердження позивача про необхідність встановлення факту постійного проживання на території України станом на червень 1991 року для підтвердження набуття громадянства, свідчить про відсутність спору про право.

Крім того, встановлення дійсності паспорту громадянина України у зв"язку з невизнанням суб"єкта владних повноважень законності його отримання не є предметом розгляду в порядку цивільного судочинства і не підлягає захисту в порядку встановлення факту.

Згідно із пунктом 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабміну України №302 від 25.03.2015р. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019р. затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (надалі - Тимчасовий порядок №456), який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу ІV цього Порядку Обмін паспорта обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; 2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа. Для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи. Під час розгляду заяви працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку відомостей про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання, поданих заявником, за даними обліку територіального органу ДМС. Стосовно осіб, місце проживання яких не зареєстровано або місце проживання яких знято з реєстрації, працівник територіального підрозділу ДМС проводить перевірку факту відсутності зареєстрованого місця проживання за даними обліків територіальних органів ДМС. У разі якщо відомості, зазначені в документах, поданих заявником, відсутні або не відповідають даним обліку територіального органу ДМС, працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку та/або уточнення таких даних у відповідному органі реєстрації в установленому порядку. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України, проводиться за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних органів ведення Державного реєстру виборців. Факт видачі паспорта на ім`я особи, яка подала його для обміну, перевіряється працівником територіального підрозділу ДМС за даними відомчої інформаційної системи ДМС та відповідно до пунктів 4, 5 розділу VI цього Тимчасового порядку.

Отже, спір щодо встановлення факту проживання на територіїї України не пов"язаний зі спором про набуття громадянства України, оскільки на теперішній час позивач має паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 26 січня 1999 року Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області (вказаний паспорт було видано у зв"язку з порчею паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 22.11.1995року) громадянство не скасовано, його паспорт не вилучений, а за вклеюванням фотокартки у паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 26 січня 1999 року ОСОБА_1 до Відповідача не звертався (а.с.15).

При цьому судом встановлено, що у червні 2022 року позивач звернувся до Софіївського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Однак у видачі такого паспорту йому тимчасово відмовлено, оскільки постановлено під сумнів законність отримання паспорту громадянина України, виданого Довгинцівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області 25.01.1999 р. серії НОМЕР_2 .

В той же час відмова суб"єкта владних повноважень у видачі паспорту підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства, оскільки завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС УКраїни).

Враховуючи, що на момент звернення до суду відсутній предмет спору, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв"язку з закриттям провадження судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.79-82, 255, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Довгинцівсько-Металургійний Відділ у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Повернути ОСОБА_1 зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з державного бюджету суму судового збору у загальному розмірі 1074 (одна тисяча сімдесят чотири) гривень 00 копійок, сплачену ним за подання заяви відповідно до квитанції №0.0..1 від - 28.02.2023 року сума судового збору у розмірі 1074 (одна тисяча сімдесят чотири) гривні 00 копійки, на рахунок Казначейства України, Отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл/м.Кр.Ріг/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155; Код призначення платежу: *;101; НОМЕР_7 ;22030101.

Роз`яснити заявнику його право подати позов на загальних підставах у порядку адміністративного судочинства до Дніпровського окружного адміністративного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28 серпня 2023року.

Суддя: О. В. Чайкіна