У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України, Державної податкової служби України, третя особи: Офіс Генерального прокурора, Міністерство фінансів України, в особі голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України про звільнення майна з під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2022 р. позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представлені адвокатом Боряк Г.Ю., звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до БЕБ України (відповідач-1), ДПС України (відповідач-2), третя особа - Офіс ГП, в якому просить: 1) скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України Небелюка В.І. від 02.08.2012 року на усе нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та виключити з під арешту машино-місце АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), що на праві власності належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ); 2) скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України на усе рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та виключити з під арешту транспортний засіб марки SHEVROLET, моделі SUBURBAN, 2009 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , що на праві власності належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) накладеного постановою слідчого ГСУ ДПА України від 04.10.2012 року № 4/8-8529.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 05.12.2022 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача-1 був поданий відзив, в якому БЕБ України просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Бюро економічної безпеки України не є органом, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001, в межах якого накладався арешт на майно; є новоствореним органом, який не є правонаступником будь-якого іншого органу, а тому є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Представником відповідача-2 був поданий відзив, в якому ДПС України просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Державна податкова служба України є неналежним відповідачем у справі, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 здійснювалось слідчими Державної фіскальної служби України, після прийняття рішення про закриття кримінального провадження його матеріали передані на зберігання до Бюро економічної безпеки України.

Представником третьої особи були подані пояснення, в яких зазначив про те, що підслідність кримінального провадження № 0000001 від 21.11.2012 р. неодноразово змінювалась та в останнє, 11.07.2016 р., його підслідність було визначено за СУ ФР ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві, а прокурорський нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснювався прокурорами Солом`янської окружної прокуратури м.Києва. Зазначає, що оскільки прокурорами Офісу ГП не здійснювалось процесуальне керівництво у даному кримінальному провадження, то і Офіс ГП не має права виступати третьої особою у зазначеній справі. Крім того, зазначив, що на правовідносини, з приводу яких заявлено позовні вимоги, поширюються норми КПК України 1960 р., а тому питання скасування арешту має вирішуватись в порядку кримінального судочинства.

В підготовчому засіданні 30.05.2023 р. було закрито підготовче провадження, питання заміни відповідачів та закриття провадження у справі не вирішувалось в зв`язку з неявкою позивача та його представника, думка яких щодо цих питань є обов`язковою, справа була призначена до судового розгляду.

Позивач та його представник повторно не з`явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог закону, про причину неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності позивача не подавали.

Представники відповідачів та представник третьої особи до початку судового засідання подали заяви, в яких просили залишити вищевказаний позов без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в призначене після закриття підготовчого провадження на 06.07.2023 р. судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи першу неявку сторони позивача в судове засідання, на підставі ст.223 ч.2 ЦПК України судовий розгляд справи був відкладений на 21.08.2023 р.

В судове засідання 21.08.2022 р. позивач та його представник, будучи достеменно обізнаними про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за відсутності позивача не подавали.

Отже, позивач, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 21.08.2023 р. не з`явився, що є повторністю (тобто двічі поспіль), із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тим самим, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №465/205/17, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц.

Системний аналіз п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч.2 ст.257 ЦПК України).

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №558/9/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивачем було допущено повторність (другої підряд) неявки в судове засідання, а заява про розгляд справи за відсутності позивачем не подана і неявка позивача перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення вищевказаного позову без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

При цьому судом не вирішується питання про закриття провадження у справі на підставі ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), оскільки первісним з процесуального питання в даному випадку є повторна неявка позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України, Державної податкової служби України, третя особи: Офіс Генерального прокурора, Міністерство фінансів України, в особі голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України про звільнення майна з під арешту -залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова