Справа № 953/8547/23
УХВАЛА

про відмову у відкриття провадження у справі

18.09.2023 м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді Лисиченко С.М., розглянувши питання можливості відкриття окремого провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасова Наталя Вікторівна, про встановлення факту що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2023 заявниця ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Защук В.В., електронним шляхом звернулася до Київського районного суду м.Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до якої просить встановити юридичний факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 14.09.2023 заяву передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М.

Вивчивши подану заяву та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України).

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, серед яких у пункті першому зазначено, що встановленню підлягає факт родинних відносин між фізичними особами.

В порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19,від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 вказує, що 28 жовтня 2011 року між нею і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано шлюб. Подружжя мешкало у квартирі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , 09.11.2011 ОСОБА_2 зареєстрував своє постійне місце мешкання за адресою вище наведеної квартири. 17.05.2012 шлюб розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 примирилися і продовжували мешкати фактично як подружжя однією сім`єю до смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 фактично продовжували мешкати однією сім`єю з 17.05.2012 по 12.08.2023. При цьому, з 02.03.2022 по 12.08.2023 ОСОБА_1 з ОСОБА_2 фактично мешкали у будинку АДРЕСА_2 , оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 зруйнована. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі, оскільки не вважали, що це має значення для їх стосунків. Фактично вони перебували у «цивільному» шлюбі, бо були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Між ними після розірвання шлюбу продовжувалися усталені відносини, які притаманні подружжю, зокрема: спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна (речей) для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних домовленостей про порядок ведення спільного побуду. Вони піклувалися один про одного. Саме ОСОБА_1 отримала лікарське свідоцтво про смерть № 10-12/1926с/23 від 14.08.2023, довідку про причину смерті від 14.08.2023; витяг з Державног реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 14.08.2023. Після смерті ОСОБА_2 організацією його поховання займалася ОСОБА_1 і вона несла всі витрати пов`язані з похованням. 18.08.2023 ОСОБА_1 подала заяву приватному нотаріусу Тарасовій Н.В. (м. Харків) про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не перебувала у шлюбі, тому з метою отримання спадщини вимушена звертатися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Зазначене свідчить про відсутність беззаперечного визнання наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявника.

Отже, із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, зважаючи на те, що встановлення зазначеного вище факту необхідно для реалізації в подальшому права на спадкування, що є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову.

При цьому, заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду із позовною заявою про встановлення зазначених фактів та визнання права власності на спадкове майно із використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження до інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем має бути відповідний орган місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про неможливість розгляду даної заяви в окремому провадженні, оскільки відсутнє беззаперечне визнання наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявниці.

Керуючись ст. 260, 293, 315 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасова Наталя Вікторівна, про встановлення факту що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Лисиченко