Ухвала

14 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 362/1965/19

провадження № 61-13276ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення протиправним та скасування протокольного рішення житлової комісії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати протокольне рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2019 року № 94 в частині відмови у зміні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 06 січня 1993 рік, та вважати датою зарахування ОСОБА_1 з членами його сім`ї на квартирний облік 06 січня 1993 року.

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шумило Н. М. звернулася до суду із заявою про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача, до вступу в справу правонаступника.

Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 02 жовтня 2020 року зупинив провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 ..

У березні 2021 року представником позивача подано до суду заяву про вступ у справі процесуального правонаступника - ОСОБА_2 доньки покійного позивача ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті батька.

Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 31 березня 2021 року відновив провадження у справі та призначив справу до розгляду.

Васильківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 14 липня 2021 року, позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував протокольне рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2019 року № 94 в частині відмови в перенесенні дати зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з 06 січня 1993 року на 03 березня 1995 року, виходячи з чого, вважати датою зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік у загальній черзі - 06 січня 1993 року.

Київський апеляційний суд постановою 17 січня 2023 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишив без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року - без змін.

06 вересня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.

Військова частина НОМЕР_1 звернулася з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке мотивовано тим, що 09 травня 2023 року представником Військової частини НОМЕР_1 було направлено до суду першої інстанції заяву про видачу копії оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року. Копію оскаржуваної постанови апеляційного суду від 17 січня 2023 року було отримано представником в приміщенні суду 20 червня 2023 року. На підтвердження наведеного надано копію заяви про видачу копії оскаржуваного судового рішення від 09 травня 2023 року та копію постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року зі штампом Військової частини НОМЕР_1 з вхідним № 1252 від 20 червня 2023 року.

На цей час, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поважності причин пропуску заявником строку на касаційне оскарження з огляду на наступне.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Встановлено, що в постанові Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року відсутня дата складання повного її тексту.

Повний текст постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено 06 квітня 2023 року.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Надана копія заяви про видачу копії судового рішення від 09 травня 2023 року не містить інформації про дату отримання представником заявника копії постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року.

Крім того, надана копія постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року зі штампом вхідної кореспонденції не є належним доказом отримання копії судового рішення, оскільки лише відображає дату реєстрації вхідної кореспонденції заявника.

Ураховуючи наведене, заявником не надано жодного доказу щодо недотримання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України, а із доданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити, чи був порушений апеляційним судом порядок вручення судового рішення.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Враховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду докази, що підтверджують:

- недотримання Київським апеляційним судом вимог, встановлених у статті 272 ЦПК України щодо порядку видачі або направлення судового рішення (з дати винесення постанови апеляційного суду - 17 січня 2023 до дня звернення із заявою про видачу копії судового рішення - 09 травня 2023 року);

- докази отримання постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року вперше лише 20 червня 2023 року.

На підтвердження наведених обставин заявник має надати відповідні докази в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту, довідка із суду, поштового відділення зв`язку, копії матеріалів справи тощо.

Верховний Суд зазначає, що на стадії відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої статті 394 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.

Крім того, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом із цим, в касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 заявила клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги з посиланням на те, що Військова частина НОМЕР_1 є державною бюджетною установою та є розпорядником коштів третього ступеню, тобто фінансування на рахунки військової частини надходять з довольчого органу (командування повітряних Сил Збройних Сил України (розпорядника коштів другого ступеню)). Тобто, виділення і надходження коштів на рахунок військової частини на сплату судового збору від розпорядника бюджетних коштів займає час, який перевищує термін оскарження судових рішень в касаційному порядку. Ураховуючи наведене, заявник просить відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 зроблено правовий висновок про те, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вирішуючи клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору, суд урахував, що заявник не обґрунтував наявність підстав для відстрочення сплати судового збору та не надав жодних доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору.

Обставини, пов`язані з фінансуванням установи з державного бюджету України, недостатністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Ураховуючи викладене, та те, що фінансування Військової частини НОМЕР_1 за рахунок державного бюджету не може бути достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги слід відмовити.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Позовну заяву подано у 2019 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921,00 грн, підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі), тому судовий збір за подання касаційної скарги в даному випадку становить 1 536,80 грн (768,40 грн х 200 %).

Ураховуючи наведене, Військовій частині НОМЕР_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 536,80 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 1 536,80 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев