РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Меркулової А.В.,

справа № 333/8635/21

провадження № 2/333/259/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представники позивача адвокати Корсік Ярослав Ігорович, Харламов Дмитро Ігорович

відповідач ОСОБА_2

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

представник третьої особи адвокат Середа Андрій Анатолійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу про вселення у житлове приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач) до ОСОБА_2 (далі за текстом Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі за текстом третя особа), про вселення у житлове приміщення, яка мотивована наступним.

16.03.2007 року між Позивачем та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір №16/2007/0151 Фжк, відповідно до якого заявником отримано кредит у сумі 32 000 (тридцять дві тисячі) доларів США.

Відповідно до положень п. 1.2. вказаного кредитного договору, цільове призначення кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 16.03.2007 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_3 , згідно якого позичальник придбаває у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Умовами договору купівлі-продажу передбачено, що продаж зазначеної квартири вчинено за 202000,00 грн., що в перерахунку, згідно офіційним курсом НБУ на час укладання договору еквівалентно 40000,00 доларів США.

З посиланням на зазначене Позивач зазначає про те, що отриманий кредит від банку у розмірі 32000,00 доларів США витрачено на оплату лише частини вартості цієї квартира, а інша частина вартості квартири була особистими заощадженнями Позивача.

16.03.2007 року між Позивачем та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір іпотеки №16/2007/0151 Фжк, за яким в забезпечення (іпотеку) виконання вимог за кредитним договором №16/2007/0151 Фжк від 16.03.2007 року було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2012 року по справі №812/2855/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору № 16/2007/0151 Фжк від 16.03.2007 року в розмірі 368 134 грн. 67 коп.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2021 року по справі №812/2855/12 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувана - ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2021 року по справі №812/2855/12 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявлену по цивільній справі №812/2855/12.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер: 60192948 від 06.09.2021 року Державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопка Ю.В., на підставі договору іпотеки 16/2007/0151 Фжк, серія та номер: 1696, виданого 16.03.2007 року, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу - Гармашов Г.М.; договору про відступлення прав вимоги, серія та номер: 203, виданий 21.07.2020 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Русанюк З.З. за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ - 40696815) було зареєстровано право власності на вищезазначену іпотечну квартиру.

Квартира АДРЕСА_1 є єдиним місцем проживання Позивача і перебувала в іпотеці забезпеченого кредитора ВАТ КБ «Надра», а згодом ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

10.09.2021 року року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

23.11.2021 року невідомі особи, один з яких був з довіреністю на представлення інтересів ОСОБА_2 , зламали вхідні двері квартири АДРЕСА_1 та здійснили фактичне виселення Позивача з цієї квартири (винесли всі речі та меблі на вулицю).

Позивач, вказуючи про те, що спірна квартира є її єдиним місцем проживання та була придбана нею тільки частково за кредитні кошти, а частково за власні збереження, зазначає про те, що вона не підлягає виселенню із цієї квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки вона була неправомірно виселена відповідачем з квартири та просить суд вселити її у квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та покласти на Відповідача судові витрати.

Згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

06.10.2022 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач, будучі своєчасно та належним чином повідомленою про дату та час судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до п. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

16.03.2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надба» був укладений кредитний договір №16/2007/0151 Фжк, згідно умов якого ОСОБА_4 були надані грошові кошти у сумі 32000,00 доларів США. Цільове використання кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 16.03.2007 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

16.03.2007 року між ОСОБА_3 , як Продавцем, та ОСОБА_4 , як Покупцем, укладеного договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та зареєстровано в реєстрі за №1693. Згідно умов зазначеного договору Продавець продає та зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець купує та зобов`язується прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1 , і сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму.

Пунктом 2 договору купівлі-продажу передбачено, що продаж зазначеної квартири вчинено за 202000,00 грн., які Продавець отримав від Покупця повністю до підписання Договору.

Офіційний валютний курс НБУ на 16.03.2007 року становив 100 доларів США дорівнювало 505 грн. 00 коп., що підтверджується інформацією з офіційного сайту Мініфіна за посиланням https://index.minfin.com.ua/exchange/archive/2007-03-16/.

Отже, в еквівалентному перерахунку вбачається, що спірна квартира була придбана Позивачем за ціною еквівалентною 40000 доларів США (40 000 * 5,05 = 202 000 грн.), а кредит нею отриманий у розмірі 32000,00 доларів США, тобто отриманий кредит частково покрив оплату вартості квартири, інша сума у розмірі 8000,00 грн. була коштами позивача.

16.03.2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки №16/2007/0151 Фжк, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за вимогам кредитного договору №16/2007/0151 Фжк від 16.03.2007 року було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції встановлено, що ОСОБА_4 19.06.2010 року уклала шлюб та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесеного до Реєстру.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2012 року у справі №812/2855/12 стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість по кредитному договору № 16/2007/0151 Фжк від 16.03.2007 року в розмірі 368 134 грн. 67 коп.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2021 року по справі №812/2855/12 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача - ПАТ КБ «Надра», у виконавчому листі №812/2855/12, виданого на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2012 року по цивільній справі № 812/2855/12, на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2021 року по справі №812/2855/12 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявлену по цивільній справі №812/2855/12.

З інформаційної довідки № 273430673 вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер: 60192948 від 06.09.2021 року Державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопка Ю.В., на підставі договору іпотеки 16/2007/0151 Фжк, серія та номер: 1696, виданого 16.03.2007 року, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу - Гармашов Г.М.; договору №GL48N718070_l_4 про відступлення прав вимоги, серія та номер: 203, виданий 21.07.2020 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Русанюк 3.3., за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ - 40696815) 31.08.2021 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 281142982 вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 , з 10.09.2021 року є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер 4048, виданий 10.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В.

Як зазначає у позові позивач, 23.11.2021 року невідомі особи, один з яких був представником Відповідача, примусово фактично виселили її з квартири (винесли всі речі та меблі на вулицю) АДРЕСА_1 .

Підставою звернення до суду з позовом стало те, що спірна квартира є єдиним місцем проживання Позивача та була придбана нею тільки частково за кредитні кошти (32000 доларів США), а частково за власні збереження, через що вона не підлягає виселенню із цієї квартири без надання іншого жилого приміщення. Також, як на підставу звернення до суду позивач посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2021 року продавець ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» мав повідомити ОСОБА_2 про всі права третіх осіб, а остання мала оцінити ризики та обмеження, пов`язані з придбанням майна. Проте, через несумлінну поведінку Продавця, останній не попередив ОСОБА_2 про права ОСОБА_7 щодо неможливості її виселення без надання іншого жилого приміщення, то ОСОБА_2 має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу.

З посиланням на зазначене, Позивач вважає своє виселення незаконним та просить у судовому порядку поновити свої права.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК УРСР).

Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР). Тобто починає діяти частина друга статті 109 ЖК УРСР щодо можливості виселення з одночасним наданням іншого постійного житлового приміщення.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 361/4481/19 від 22.03.2023 року та обов`язкових до застосування судами, частина третя ст. 109 ЖК УРСР деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У цьому випадку частина третя статті 109 ЖК УРСР відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду.

Тобто, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК УРСР, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

Це передбачено і в частині першій статті 109 ЖК УРСР, у якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Так званого адміністративного виселення на вимогу будь-яких осіб чи органів, наділених владними повноваженнями, ЖК УРСР не містить, що відображає ті зміни у законодавстві, які запроваджені в Україні у зв`язку з рухом держави до Європейського Союзу та необхідністю захисту основоположних прав людини.

А тому в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частин першої - третьої статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В межах розгляду даної справи встановлено, що на час розгляду даної справи власником спірної квартири є відповідач, ОСОБА_2 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2021 року придбала квартиру у іпотекодержателя (кредитора), а саме ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», який прийняв рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки.

Отже, саме ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі норм чинного законодавства, як на власника, при примусовому виселені позивача з квартири, повинен був вчинити дії, передбачені положеннями статті 109 ЖК України та частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку», зокрема, у разі відмови позивача в добровільному порядку звільнити житлове приміщення, отримати рішення суду про примусове виселення.

Разом з тим, будь-якого рішення суду про примусове виселення позивача до моменту продажу квартири 10.09.2021 року не було винесено.

Також суд враховує, що в процесі розгляду справи встановлено, що спірна квартира придбана лише частково за кредитні кошти, а частково за кошти позивача, з огляду на що відсутні підстави для позбавлення Позивача права користування житловим приміщенням без надання іншого житла.

Разом з тим не можна не звернути уваги на порушення прав нового власника, відповідача по справі, який у законний спосіб набула права власності на спірну квартиру. Однак, при цьому слід врахувати, що згідно положень ст. 659 ЦК України - продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Тому ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» при укладенні договору купівлі - продажу мало повідомити ОСОБА_2 про всі права третіх осіб, а саме про факт реєстрації та проживання у спірній квартирі Позивача, а ОСОБА_2 мала оцінити ризики та обмеження пов`язані з придбанням майна.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що виселення позивача відбулося у спосіб, який не передбачений законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що порушення цивільного права позивача підлягають судовому захисту у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону, а саме шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04).

Розподіл судових витрат

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265 ЦПК України, на підставі ст.625 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про вселення у житлове приміщення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 20 вересня 2023 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва