Ухвала

06 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 307/3158/18

провадження № 61-12928св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Пророка В. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про відмову позивача від позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2020 року у складі судді Сойми М. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просила виділити частку нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Позов обґрунтований тим, що її чоловікові ОСОБА_3 належав будинок, розташований на АДРЕСА_1 , який при житті останній продав своїй дружині ОСОБА_1 та своїй дочці ОСОБА_2 , в рівних частинах, що підтверджується договором купівлі?продажу від 06 травня 2005 року.

13 травня 2005 року позивачка склала заповіт, в якому свою частину вказаного нерухомого майна заповіла відповідачці.

Вказувала, що внаслідок складних стосунків з відповідачкою, позивачка 26 вересня 2018 року відмовилася від заповіту, про що склала нотаріально посвідчену заяву про скасування заповіту.

Позивачка зазначала, що свою частину будинку має намір подарувати сину ОСОБА_4 , але відповідачка своєї згоди на це не дає і вважає, що будинок після смерті позивачки залишиться їй.

Також вказувала, що відповідачка володіє усім житловим будинком, чинить позивачці перешкоди, всіляко перешкоджає її вселенню в будинок, не надає ключів від вхідних дверей, вчиняє постійні сварки та неправомірно користується всіма надвірними будівлями та земельною ділянкою, на якій розміщений спірний будинок.

Частка житлового будинку, на яку претендує позивачка, була збудована у 1986 році її матір`ю - ОСОБА_5 , яка народилась в цьому будинку та проживала у ньому разом з ними до своєї смерті. Неправомірними діями відповідачки порушується її право власності, а тому позивачка змушена була звернутися до суду про розподіл будинковолодіння.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд виділити в натурі частку з житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з додатком № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2020 року № 645: позивачці: 1/2 частину цокольного поверху під літ. «А11», 5 - кухню, площею 15,1 кв. м; 6 - санвузол, площею 4,2 кв. м; 7 - комору, площею 2,9 кв. м; 8 - житлову кімнату, площею 22,5 кв. м; відповідачці: 1/2 частину цокольного поверху під літерою «А11»; 4 - коридор, площею 8,6 кв. м; 9 - житлову кімнату, площею 22,2 кв. м; 10 - житлову кімнату, площею 14,6 кв. м.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Тячівський районний суд Закарпатської області своїм рішенням від 24 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Ухвалив поділити житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2

у наступних частинах.

Виділив ОСОБА_1 частину приміщень житлового будинку та господарської будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з додатком № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2020 року № 645: цокольний поверх під літерою «АІІ»: ІІ - підсобне приміщення, площею 40,9 кв. м; Іа - підсобне приміщення, площею 4,10 кв. м.; ІІ поверх житлового будинку під літерою «АІІ»: 5 - кухня, площею 15,1 кв. м; 6 - санвузол, площею 4,2 кв. м; 7 - комора, площею 2,9 кв. м; 8 - житлова кімната, площею 22,5 кв. м.; господарську будівлю (сарай) під літерою «БІ».

Ухвалив виділити ОСОБА_2 частину приміщень житлового будинку та господарської будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з додатком № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2020 року № 645: цокольний поверх під літерою «АІІ»: І - підсобне приміщення, площею 9,2 кв. м; 2 - підсобне приміщення, площею 5,1 кв. м; 3 - підсобне приміщення, площею 14,0 кв. м; 1б - підсобне приміщення, площею 6,0 кв. м., ІІ поверх житлового будинку під літерою «АІІ»: 4 - коридор, площею 8,6 кв. м; 9 - житлова кімната, площею 22,2 кв. м; 10 - житлова кімната, площею 14,6 кв. м.; вбиральню під літерою «В1».

Ухвалив поділити між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах навіс (ґанок) під літерою «а1».

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Припинив право спільної часткової власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, крім навісу (ґанку) під літерою «а1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, оцінивши докази у їх сукупності, виходив з того, що між сторонами слід провести поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 2 висновку судової будівельно?технічної експертизи від 17 березня 2020 року № 645, а також слід припинити право спільної часткової власності на дане домоволодіння та стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 3 793,50 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Т. В., в якій заявниця просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку), зокрема, висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, у постановах Верховного Суду від: 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17, 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20, 17 серпня 2021 року у справі № 910/19210/15, 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У січні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року зупинено виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2020 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 352,40 грн, 9 420 грн вартості судової будівельно-технічної експертизи та 6 200 грн витрат на надання правової допомоги, а в іншій частині - зупинено дію рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2020 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст заяви про відмову від позову

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі № 307/3158/18.

Мотивами відмови позивачки від позовних вимог зазначено повне врегулювання спірних правовідносин між нею та відповідачкою.

Також в своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що передбачені ЦПК України наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі їй відомі та зрозумілі.

У цій заяві ОСОБА_1 вказала про відсутність адреси електронної пошти, проте зазначила номер засобу зв`язку (мобільний номер телефону), на який було здійснено дзвінок з метою встановлення, чи дійсно заявниця відмовляється від заявлених позовних вимог. В результаті чого ОСОБА_1 підтвердила свою відмову від поданої позовної заяви, повідомила про те, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі їй відомі та зрозумілі.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Частинами першою-третьою статті 206, пунктом 6 частини першої

статті 409 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі (частина друга статті 408 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Положеннями частини другої статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, подала заяву про відмову від позову, така заява підлягає задоволенню, провадження у справі закриттю, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2020 року та постанова Закарпатського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року - визнанню нечинними.

Відповідно до частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічні положення закріплені в частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює підстави та порядок повернення судового збору.

За подання касаційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Т. В., сплатила судовий збір у розмірі 1 409,60 грн, а тому з державного бюджету на її користь підлягає поверненню 50 відсотків вказаної суми, тобто 704,80 грн.

Керуючись статтями 142, 206, 255, 408, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Визнати нечинними рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року.

Закрити провадження у справі № 307/3158/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору, сплаченого нею за подання касаційної скарги, згідно з квитанцією від 06 грудня 2022 року № про сплату судового збору на рахунок (стандарт IBAN) - UA0026007, отримувач - ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102, код отримувача - 37993783.

Оригінал квитанції від 06 грудня 2022 року № надіслати ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Пророк

В. В. Сердюк