Справа № 149/620/23
Провадження № 22-ц/801/1638/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 рокуСправа № 149/620/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,

суддів : Ковальчука О.В., Матківської М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 149/620/23 за позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Вінницької обласної дирекції АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гайворонського Руслана Володимировича на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року, ухваленого в м. Хмільник суддею цього суду Павлюк О.О., дата складання його повного тексту 22 червня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Вінницької обласної дирекції АБ "Укргазбанк" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних. Позов мотивований тим, що рішенням суду від 03.11.2008 на користь банку стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №208-Ф/07 від 03.12.2007 в розмірі 24100,80 доларів США, а також пеню і судові витрати. За період з 03.11.2008 по 23.02.2022, виходячи із простроченої суми заборгованості в розмірі 15815,8 доларів США позивач нарахував 3% річних, які становлять 2351,57доларів США, які просить стягнути з відповідача.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" () заборгованість 3% річних в розмірі 2351 (дві тисячі триста п`ятдесят один) долар США 57 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" () понесені позивачем витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду в розмірі 2684,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гайворонський Руслан Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про залишення позову без задоволення та без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, не врахував, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі також зазначив, що суд не повноцінно, однобоко з`ясував обставини справи, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та неправильно застосував норми законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 16 серпня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2008 в справі № 2-1244 (копія на а.с. 12-13) з відповідача на користь ВАТ АБ "Укргазбанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 24100,80 доларів США.

Постановою головного державного виконавця Карнауха О. І. від 25.08.2015 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 2-1244 від 24.11.2008 про стягнення з ОСОБА_1 вказаного боргу, а постановою від 25.12.2015 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (копія інформації на а.с. 14-15) .

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4) позивачем було нараховано ОСОБА_1 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів за рішенням суду за кредитним договором № 208-Ф/07 від 03.12.2007.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Судом першої інстанції правильно установлено, що на даний час рішення суду не виконане. З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання.

Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20).

Вказане спростовує посилання відповідача і його представника про пропуск строку звернення до суду з цим позовом.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору, боржник свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у відповідно до судового рішення, що набрало законної сили.

Оскільки відповідач продовжує порушувати грошове зобов`язання, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (з урахуванням наслідків, визначених п. 12, 18, 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України в частині особливостей застосування ст. 625, 257-259 ЦК України під час дії на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також запровадження воєнного стану), виходячи із простроченої суми заборгованості, банк нарахував 3% річних у розмірі 2351,57 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача.

При цьому суд вірно відхилив доводи відповідача та його представника щодо відсутності у нього боргу, ненадання позивачем детального розрахунку суми, з якої було проведено розрахунок, оскільки вказані посилання не спростовані в установленому порядку, а ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні змісту існуючих правовідносин між сторонами. Доказів погашення боргу в сумі 15815,8 дол. США, яка заявлена позивачем як база обрахування 3% річних, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи зазначені в апеляційній сарзі не спростовують висновків суду першої інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гайворонського Руслана Володимировича залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: О.В. Ковальчук

М.В. Матківська