Справа № 202/8608/22
Провадження № 2-з/202/114/2023
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву адвоката Бєліка А.С., який дії в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

21.09.2023 р. адвокат Бєлік А.С., який дії в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що протягом тривалого часу позивач не має можливості бачитись з дітьми, оскільки відповідач створює перешкоди для цього, зокрема, зазначає, що вона померла. Також, відповідач зазначає, про знаходження дітей закордоном, однак згідно отриманої офіційної інформації, діти перебувають в Україні з 19.07.2023 р. З метою захисту прав дітей на спілкування з обома батьками, на час розгляду справи по суті просить забезпечити позов, шляхом заборони відповідачу чи іншим особам здійснювати вивіз за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та встановити необхідність отримання згоди позивача на перетин кордону дітьми.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (частина шоста статті 153 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У Постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може, зокрема, вчиняти дії на порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, які він має намір захистити (поновити).

Встановлено, що у даній справі, предметом судового розгляду є немайнові вимоги позивача та відповідача (у зустрічному позові) у сімейних правовідносинах, які виникли між сторонами щодо визначення місця проживання дітей. З огляду на матеріали, що містяться в цивільній справі, судом встановлено існування реального спору між сторонами у питанні щодо місця проживання дітей.

Суд зазначає, що ухвалою від 01 грудня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська забезпечив позов ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) забезпечити зустріч дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з матір`ю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Щодо додаткового забезпечення позову шляхом заборони відповідачу чи іншим особам здійснювати вивіз за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та встановити необхідність отримання згоди позивача на перетин кордону дітьми, суд зазначає наступне.

Слід розмежовувати підстави для застосування заходів забезпечення позову у справах про повернення дитини, на які поширюються положення Гаазької Конвенції, та у справах, предметом позову в яких є визначення місця проживання дитини, що регулюється положеннями СК України.

В даному випадку в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська вирішується спір щодо визначення місця проживання дітей (первісний та зустрічний позови).

Отже, застосування додаткового заходу забезпечення позову, буде порушувати принципи збалансованості, відповідності позовним вимогам. При цьому, представником позивача не доведено, що невжиття відповідних заходів ускладнити або навіть унеможливити виконання судового рішення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

24.02.2022 року відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який продовжує дію на теперішній час.

Встановлення заборони дітям перетинати межі України не буде відповідати їх інтересам в плані безпеки, збереження життя та здоров`я, як фізичного так і психологічного. Те саме стосується і вимоги, щодо встановлення умови виїзду за кордон дітей тільки за згодою матері. Так у разі, ненадання такої згоди, діти залишаються у небезпечних умовах, позбавлені можливості на виїзд у разі потреби чи бажання.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви адвоката Бєліка А.С., який дії в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Бєліка А.С., який дії в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання з матір`ю - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Мачуський