Справа № 587/2158/22
19 вересня 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Супрун Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,
А тому просить суд зменшити розмір аліментів, який встановлений рішенням Сумського районного суду Сумської області від 20.09.2017 року по справі №587/2314/17 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
17 січня 2023 року представником відповідача ОСОБА_8 на адресу суду подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю та стягнути з позивача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Зазначав, що відповідач не визнає позов, виходячи з наступного: позивач не надає жодних доказів з приводу погіршення стану здоров`я, матеріального становища чи народження інших дітей, в той же час, його матеріальний стан навпаки покращився з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів від 20.09.2017 року, що підтверджується довідкою про доходи та випискою про витрати за картковими рахунками; у позовній заяві позивач зазначає, що «при народженні дітей від різних матерів, діти мають рівні права на отримання аліментів», при цьому сплачує аліменти на доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 4569,49 грн на місяць, а на сина ОСОБА_5 погоджується платити аліменти тільки в розмірі 1416,50 грн.; позивачем не підтверджено належними доказами утримання ним неповнолітніх дітей жінки, з якою він, з його слів, створив сім`ю, крім того, мати тих дітей не позбавлена можливості отримувати аліменти від їх батька; з виписки по картковому рахунку, доданої до позовної заяви, не вбачається куди саме була витрачена та чи інша сума.
25 січня 2023 року на електронну пошту суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відзив на позов не містить обґрунтованої правової позиції відповідача по справі, а тому просить суд не брати його до уваги, оскільки він не відповідає п. 5,6 ст. 178 ЦПК України, не базується на законності, обґрунтованості, об`єктивності та справедливості та відповідно заперечує проти заявленого розміру витрат на правову допомогу відповідача з огляду на відсутність доказів обсягу виконаних робіт, опису робіт виконаних адвокатом та неспівмірність і необґрунтованість даних витрат.
03 березня 2023 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_8 подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що у відзиві на позовну заяву було зазначено обґрунтування кожного заперечення проти позову, копія відзиву та доданих до нього документів була надіслана учасникам справи одночасно з наданням відзиву до суду, що підтверджується квитанцією про відправку Укрпоштою, до відзиву, підписаного представником відповідача, додано ордер та копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, а тому будь-які порушення, передбачені ст. 178 ЦПК України відсутні. Натомість зазначає, що представником позивача порушено вимоги ч. 3 ст. 179 ЦПК України при поданні відповіді на відзив.
03 квітня 2023 року на електронну пошту суду від представника позивача Петрук Л.І. надійшла заява про мирне врегулювання спору за участі судді. Ухвалою суду від 03.04.2023 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.09.2017 року у справі №587/2314/17 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 8).
Від шлюбу з ОСОБА_6 позивач ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 9,45).
Згідно довідки № 19 від 10.01.2023 року, ОСОБА_2 з 18.01.2020 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 61).
Під час розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, з позивачем ОСОБА_2 вони проживають разом однією сім`єю більше року, з початку війни, у місті Вінниця в орендованій квартирі. Разом вони виховують чотирьох дітей двоє її та двоє позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . За оренду житла вони сплачують 8 тисяч грн на місяць, на харчування та інше витрачають 10-15 тис. грн., також допомагають хворій сестрі позивача, а тому загальна сума витрат на місяць становить близько 40 тис. грн. Спочатку розмір аліментів на утримання ОСОБА_11 становив 2500 грн, а на даний час від 10 до 12 тис. грн., на ОСОБА_7 позивач сплачує близько 5 тис. грн. та своїй сестрі надає 2 тис. грн на місяць. Зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 , який проживає за кордоном та не надає кошти на утримання їх дітей. На даний час вона займається процедурою розірвання шлюбу, з заявою про стягнення аліментів не зверталася. Пояснила, що її дохід це мінімальна заробітна плата, у місті Суми вона має житло, в якому на даний час ніхто не проживає.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що з позивачем ОСОБА_2 вони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_7 та на утримання якої позивач добровільно за їх усною домовленістю сплачує аліменти. До грудня він сплачував аліменти в розмірі 4 тис. грн на місяць, а потім сума стала 1,5-3 тис. грн, кожен місяць по різному. На утримання сина ОСОБА_11 позивач сплачує по 9 тис. грн, а діти повинні отримувати аліменти порівну. Зазначила, що позивач також допомагає хворій сестрі та створив нову сім`ю, де є двоє неповнолітніх дітей, а тому він не в змозі сплачувати по 25 відсотків аліментів і ОСОБА_7 , і ОСОБА_11 .
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач обґрунтував його тим, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, а саме, що він має на утриманні ще одну неповнолітню дитину доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якої надає кошти в добровільному порядку, а також у 2022 році він створив нову сім`ю з жінкою, яка має двох неповнолітніх дітей, в утриманні яких він також приймає участь.
Разом з тим, на час ухвалення рішення суду від 20.09.2017 року у справі №587/2314/17 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, доньці позивача ОСОБА_7 від шлюбу з ОСОБА_6 вже було 7 років, тобто та обставина, що позивач надає кошти на і на утримання доньки, не є зміною сімейного стану, як зазначає позивач.
Крім того, позивач, в якості підтвердження зміни його матеріального стану, що є на його думку підставою для зменшення розміру аліментів, у своєму письмовому клопотанні зазначав, що він як військовослужбовець має право та змогу долучитися до умов державної програми іпотечного кредитування «ЄОселя» та на свої запити до фінансових установ отримав схвалені рішення та пропозиції для кредитування (зазначені витяги та скрін-копії з Єдиного порталу державних послуг «Дія» долучені до клопотання).
Проте, слід зауважити, що вказана обставина на даний час не впливає на матеріальний стан позивача, а лише може виникнути в майбутньому, а тому не може бути прийнята судом до уваги.
Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, а визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.
Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При поданні відзиву на позовну заяву до суду представником відповідача були додані ордер на надання правничої (правової) допомоги, додаток до угоди про надання правничої (правової) допомоги від 13.01.2023 року та квитанції на переказ готівки.
Зазначеними доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_13 сплатила адвокату Супрун Д.В. за юридичні послуги згідно угоди про надання правової допомоги 6000 грн.
Вказаний розмір послуг адвоката суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Керуючись ст.ст. 141, 180, 181, 183, 184, 192 СК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 273-279, 352, 354, 430 ЦПК України
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 21.09.2023 .

Суддя Л.М.Гончаренко