Справа № 621/1705/23
Провадження № 2/621/595/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання - Лацько А.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Сергієнко С.М.,

відповідач - Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області,

представник відповідача - Маковецька К.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду за відсутності учасників справи справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в:

24.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області з наступними вимогами: визнати забудовником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,4 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., до складу якого входить житловий будинок літ. А-1, сараї - літ. Б, Д, Е, вбиральня - літ. В, гараж - літ. Г, теплиця - літ. Ж, огорожа № 2, хвіртка №4, колонка № 1, ворота № 3, вигрібна яма №5; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 права та обов`язки забудовника, в тому числі: реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

На день своєї смерті ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку буд. АДРЕСА_1 , на день смерті останнього за вказаною адресою окрім померлого ніхто зареєстрований не був.

Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшов житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно з чого б воно не складалося, де б воно не знаходилося, всі права та обов`язки, які можуть належати у майбутньому і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті заповів ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Кожушною Л.М. 24.11.2020 та зареєстровано в реєстрі за № 2125.

ОСОБА_1 в установленому законом порядку звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л.М. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

15 травня 2023 року нотаріусом розглянуто документи подані ОСОБА_1 та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують реєстрацію права власності спадкодавця на вказане майно.

Враховуючи, що будинок АДРЕСА_1 збудований спадкодавцем ОСОБА_3 до 1992 року, а законодавством чинним на той час не було передбачено процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності та не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права, ОСОБА_2 не отримував акту вводу в експлуатацію житлового будинку та відповідно свідоцтва про право власності на зазначене майно.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернулася з вказаним позовом.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 29.05.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 15.06.2023.

15.06.2023 підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача - адвоката Сергієнко С.М.

13.07.2023 до канцелярії суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої остання просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого батька.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.07.2023 прийнято заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову та відкладено підготовче засідання до 02.08.2023.

02.08.2023 підготовче засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному до 14.08.2023

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 26 вересня 2023 року.

26 вересня 2023 року належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко С.М. до канцелярії суду надала заяву, відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на задоволені позову наполягала.

Від представника відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Маковецької К.О. до канцелярії суду надійшов лист, відповідно до якого остання просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради за наявними матеріалами в справі.

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Спірним є право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1

З копії Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 16.08.1986, вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис № 196 (а.с. 16).

30 січня 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 " - копія Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 10 (а.с. 17).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , виданого 15.03.2012, ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 64 років померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 06 (а.с 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 років помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис № 484 (а.с. 14)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у виді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,4 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., який збудований у 1976 році.

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 24.11.2020 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М. та зареєстрований в реєстрі за номером 2125, відповідно до якого все своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с. 13).

Доказів, що вказаний заповіт визнано недійсним або що він є нікчемним, суду надано не було.

Згідно з листа приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л.М. від 07.03.2023 № 220/02-14 за матеріалами спадкової справи № 165/2022 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 69756986), заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який на день смерті мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємцем є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про інших спадкоємців, що прийняли спадщину, в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с. 20).

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Кожушної Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.04.2023 ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують реєстрацію права власності спадкодавця на вказане майно (а.с. 21).

Як вбачається з копії Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 09.02.2023, інвентаризаційна справа № 2778 житловий будинок АДРЕСА_1 збудований у 1976 році (а.с. 28-30).

За життя ОСОБА_2 не отримував акту вводу в експлуатацію житлового будинку та у встановленому законом порядку не проводив його державну реєстрацію про що зазначено позивачем у позові та зокрема вбачається з Довідки наданої директором КП "Зміївське БТІЗМА" Воронцовим Д. від 04.10.2022 № 1440 (а.с. 19)

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 4 статті 25, пункту 11 частини 4 статті 346 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом та за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця

Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до частин 1, 2 статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину, як спадкоємець за заповітом, після смерті свого батька ОСОБА_2 . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні.

Частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина третя цієї статті встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до частини 1, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом для позивача є відсутність правовстановлюючого документа та відсутність реєстрації права власності на нього.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, воно підлягає вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

На підставі Рішення виконкому Зміївської міської ради депутатів трудящих від 15 серпня 1974 року, 01.10.1974 між ОСОБА_2 та виконкомом Зміївської міської ради депутатів трудящих в особі начальника ККП Дьякова Петра Івановича діючого на підставі довіреності, виданої виконкомом Зміївської міської ради депутатів трудящих 29.01.1974 за № 1 укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , площею 600 кв. м. Договір посвідчено нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Майборода О.П. 01.10.1974, № в реєстрі 2485 та 22.08.1974, архітектором Зміївського району надано дозвіл на проведення робіт по індивідуальному будівництву (а.с. 23-27)

Відповідно до довідки виданої директором КП "Зміївське БТІЗМА" Воронцовим Д. від 04.10.2022 № 1440, згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІЗМА"житлового будинку АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 належав в цілому ОСОБА_2 , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою 01.10.1974, р-р 3 2483, але право власності на підприємстві зареєстроване не було. (а.с. 19).

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до статті 86 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (справа №6-54цс12), постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року (справа №557/1209/16-ц). До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності

Статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №607/16873/18.

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту виготовленого 09.02.2023 КП "Зміївське БТІЗМА" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області за результатами технічної інвентаризації будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що будівництво будинку здійснено у 1976 році (а.с. 50-52).

Таким чином, у зв`язку з тим, що спірний житловий будинок побудовано спадкодавцем ОСОБА_2 у 1976 році, тобто до 05.08.1992 року, останній набув право власності на нього, оскільки виникнення цього права не залежало від державної реєстрації та таке право власності переходить у порядку спадкування до його єдиного спадкоємця дочки ОСОБА_1 .

Отже позивачкою та її представником обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Оскільки спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало йому за життя на праві власності, воно увійшло до складу спадщини після його смерті.

З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що померлому ОСОБА_2 належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи, що позивач прийняла спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку, однак в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на вказаний житловий будинок, будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом.

Оскільки, позивач не вимагала відшкодування судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись статтями 15, 1216, 1218, 1220, 1222, 1225, 1257, 1259, 1261, 1270, 1296 Цивільного кодексу України, статтями 2, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 104,4 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., до складу якого входить житловий будинок літ. А-1, сараї - літ. Б, Д, Е, вбиральня - літ. В, гараж - літ. Г, теплиця - літ. Ж, огорожа № 2, хвіртка №4, колонка № 1, ворота № 3, вигрібна яма №5, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено - 26.09.2023.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Відповідач - Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області, юридична адреса: вул. Адміністративна, буд. № 9, м. Зміїв, Харківська область, 63404, код за .

Головуючий: