КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4493/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Київ

Справа № 753/15293/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Хромової О.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від суми боргу,

встановив:

У липні 2021 року позивач ТОВ «Доступні фінанси» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 3 % річних у розмірі 4982,58 доларів США, що станом на день звернення із позовом до суду за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 134 768,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 червня 2020 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Доступні Фінанси» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» відступив на користь ТОВ «Доступні Фінанси» права вимоги за: Кредитним договором, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 15 червня 2007 року № МL-003/132/2007 в розмірі 75 155,43 доларів США; Договором наступної іпотеки, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 15 червня 2007 року № РСL-003/132/2007; Кредитним договором, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 09 липня 2008 року № МL-003/155/2008 в розмірі 30 366,38 доларів США; Договором іпотеки, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 09 липня 2008 року № РМL-003/155/2008; Кредитним договором, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 24 травня 2007 року № СL-003/113/2007 в розмірі 38 222,78 доларів США; Договором застави, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 24 травня 2007 року № РСL-003/113/2007.

Разом з тим, позивач наголошує, що зобов`язання за вищевказаними договорами не виконані, як і не виконані рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/16832/12 та від 29 листопада 2017 року у справі № 755/11307/17, якими стягнуто заборгованість за вищенаведеними договорами.

Позивач свої вимоги обґрунтовує посиланням на вимоги статей 509, 625, 1050 ЦК України, а також наголошує, що відповідно до статті 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року№ 15-93 при обрахунку 3 відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі або судовому рішенні, тобто в даному випадку - іноземна валюта, а не її еквівалент у національній валюті України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року задоволено позов у даній справі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Доступні фінанси» 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 4982,82 долари США, що за курсом Національного Банку України станом на дату звернення до суду з позовом еквівалентно 133 846,05 грн., та судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що під час розгляду даної справи представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому було вказано про підстави відмови у задоволенні позову, в якому відповідач посилається на те, що Дніпровським районним судом міста Києва вже ухвалювалися рішення у цивільних справах № 755/11307/17 та № 2604/16832/2012 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, щодо яких позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 3 % річних. Зокрема, 29 червня 2021 року у справі № 755/11307/17 винесено рішення Київським апеляційним судом.

Також твердження позивача про те, що грошове зобов`язання відповідача за кредитним договорами не виконано до теперішнього часу, грошові кошти позивачу не сплачені, не відповідає дійсності, оскільки в липні 2021 року, в день подачі даного позову до суду, відповідачем в рамках виконавчого провадження були сплачені всі грошові кошти позивачу та закриті всі виконавчі провадження у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. На підтвердження цього було долучено до відзиву копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 липня 2021 року № НОМЕР_4, копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 липня 2021 року НОМЕР_8, копія інформаційної довідки про завершення виконавчого провадження НОМЕР_2.

Звертає увагу суду, що за усіма кредитними договорами Банк пред`являв в 2012 та в 2017 роках позовні вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами, включаючи заборгованість за кредитом та заборгованість за відсотками. Ці справи розглянуті судом, рішення набрали законної сили та рішення за цими справами вже виконані. Вважає, що позивач повинен був висувати вимогу про сплату 3% річних в основних позовних заявах, які вже були подані до суду. Відповідно, неправомірними є вимоги по сплаті 3% річних від суми боргу тоді, коли кредитором вже виконані боргові зобов`язання. Разом з тим, вимоги ст. 257 ЦК України встановлюють загальну позовну давність тривалістю у три роки. Таким чином, вже сплив строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 3 % річних від суми боргу.

Однак, суд першої інстанції вказаних доводів відповідача не врахував, та не навів мотивів їх відхилення.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник ТОВ «Доступні фінанси» - Тритяченко О. вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що доводи апелянта не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильно визначеному періоді часу, за який пред`явлено вимогу про стягнення. В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що питання про стягнення 3% річних та інфляційних втрат мало вирішуватись у справі №755/11307/17 та за цими вимогами. Однак, такі доводи не ґрунтуються на жодній нормі права та свідчать про неправильне розуміння природи заявленої вимоги у справі №753/15293/21. Оцінку таким доводам апелянта надано і судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, з висновками якого позивач повністю погоджується.

ТОВ «Доступні Фінанси» зазначає, що вимога у справі №753/15293/21 заявлена за період з 23.02.2018 року по 26.07.2021 року, у зв`язку із невиконанням судового рішення від 29.11.2017 року у справі №755/11307/17, тобто (1) після винесення рішення суду про стягнення боргу, (2) у зв`язку із тривалим та триваючим невиконанням цього рішення та (3) за період до дати повного виконання судового рішення у справі №755/11307/17 і (4) в межах строку позовної давності для такої вимоги.

Вказує, що нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а є засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачене законом, а не договором. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Як правильно встановлено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, зобов`язання відповідачем були виконані 28.07.2021 року, у зв`язку із чим та враховуючи дату звернення із позовом 26.07.2021 року, судом проведено власний розрахунок заборгованості, яка підлягає до стягнення, та з яким позивач повністю погоджується.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Представник позивача ТОВ «Доступні фінанси» - Леонов К.Ю. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2020 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Доступні Фінанси» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» відступив на користь ТОВ «Доступні Фінанси» права вимоги за:

- кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 ,

від 15 червня 2007 року № МL-003/132/2007 в розмірі 75 155,43 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього Договору становить 2 006 296,75 грн, що складаються з суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 45 372,28 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього договору становить 1 211 226,63 грн.; процентів в розмірі 29 783,15 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього договору становить 795 070, 12 грн.;

- договором наступної іпотеки, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 15 червня 2007 року № РСL-003/132/2007, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2020-д, відповідно до якого в іпотеку передана квартира, загальною площею (кв. м): 49.4, житлова площа (кв. м): 29.1, яка складається з 2 кімнат, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 ,

від 09 липня 2008 року № МL-003/155/2008 в розмірі 30 366,38 доларів США 38 центи, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього Договору становить 810 639,62 грн., що складаються з суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 18 121,22 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого НБУ станом на дату укладення цього договору становить 483 751,40 грн.; процентів в розмірі 12 245,16 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього договору становить 326 888,22 грн;

- договором іпотеки, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 09 липня 2008 року № РСL-003/155/2008, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2563, за яким в іпотеку передано квартиру, загальною площею (кв. м): 77.8, житлова площа (кв. м): 39, яка складається з 2 кімнат, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 ,

від 24 травня 2007 року № СL-003/113/2007 в розмірі 38 222,78 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього договору становить 1 020 368,58 грн., що складаються з суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 23 567,93 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього Договору становить 629 152,96 грн.; процентів в розмірі 14 654,85 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на дату укладення цього Договору становить 391 215,62 грн.;

- договором застави, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 , від 24 травня 2007 року № РСL-003/113/2007, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3585.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/16832/12 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № СL-003/113/2007 у розмірі

25 902,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05 грудня 2011 року становить 206 916,00 грн. та 22 292,13 грн., з яких: 23 569,10 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 2333,28 доларів США - сума несплачених відсотків за користування кредитом, 22 117,13 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 10 травня 2011 року по 27 жовтня 2011 року; 175,00 грн. - штраф; та судовий збір у розмірі 3219 грн.

23 січня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі № 2604/16832/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № СL-003/113/2007.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у справі № 755/11307/17 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2007 року № МL-003/132/2007 в сумі 62 712,25 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 29 листопада 2017 року становить 1 685 078,15 грн; заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2008 року № МL-003/155/2008 в сумі 25 290,94 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 29 листопада 2017 року становить 679 567,55 грн; судовий збір у справі в сумі 34 344,55 грн.

На виконання вказаного рішення Дніпровського районного суду міста Києва 22 березня 2018 року видано три виконавчі листи у справі № 755/11307/17.

З листа Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В., адресованого ТОВ «Доступні Фінанси», встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчих проваджень № НОМЕР_5 та № НОМЕР_7, відкритих на виконання виконавчих листів, виданих на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у справі № 755/11307/17 та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/18832/12.

Станом на 22 липня 2021 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3 становить 733 676,03 грн.

На виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 29 листопада 2017 року у справі № 755/11307/17 (змінене постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі № 755/11307/17) приватним виконавцем 23 лютого 2021 року перераховано ТОВ «Доступні фінанси» кошти в сумі 801 135, 28 грн., що за офіційним курсом Національного банку України відповідає 29 362,78 доларам США.

Станом на 22 липня 2021 року розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 за заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у справі № 755/11307/17 (зміненим постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі № 755/11307/17) становить 46,93 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 278,59 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі

№ 755/11307/17 було змінене заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від

29 листопада 2017 року в частині розміру заборгованості за кредитними договорами та розподілу судових витрат та стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2007 року № МL-003/132/2007 в сумі 19 264,66 долара США та заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2008 року № МL-003/155/2008 в сумі 10 191,99 долар США.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач сплатила на користь позивача суму заборгованості в розмірі 25 902,38 доларів США за виконавчим листом, виданим 23 січня

2013 року № 2604/16832/2012, про що свідчить постанова Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. про закінчення виконавчого провадження від 28 липня 2021 року № НОМЕР_4, а також сплатила на користь позивача суму заборгованості в розмірі 10 191,99 долар США за виконавчим листом, виданим 22 березня 2018 року № 755/11307/17 з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, якою змінено заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року, про що свідчить постанова Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. про закінчення виконавчого провадження від 28 липня 2021 року № НОМЕР_5.

Про виконання зобов`язання свідчить інформаційна довідка про завершення зведеного виконавчого провадження № 64607764, до складу якого входять виконавчі провадження №№ НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7.

Задовольняючи позовні вимоги, суд не погодився з наданим позивачем розрахунком в частині періоду за який проводиться стягнення, оскільки позивачем було направлено позовну заяву поштою 26 липня 2021 року, а зобов`язання відповідачем було виконане 28 липня 2021 року, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення 3 відсотків річних за період з 26 липня 2018 року по 26 липня 2021 року за власним розрахунком з відповідною формулою, де 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, а у разі застосування строків позовної давності - в межах 3 років, які передували подачі позову, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Відтак, згідно з вищенаведеною формулою, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4986,86 доларів США : (25 902,38 доларів США (сума заборгованості, що стягнута рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2012 року за кредитним договором № CL-003/113/2007) + 19 264,66 доларів США (сума заборгованості стягнута постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року за кредитним договором № МL-003/132/2007) + 10 191,99 доларів США (сума заборгованості стягнута постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року за кредитним договором № МL-003/155/2008)) = 55 359,03 *1096 (кількість днів заборгованості)*3 (відсотки річних) /100 /365 = 4986,86 доларів США.

Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги обмежені позивачем сумою в розмірі 4982, 82 доларів США, суд, керуючись статтею 13 ЦПК України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відхиляючи заперечення представника відповідача про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в позовних вимогах просить стягнути з відповідача 3 відсотки річних в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки, що передували даті звернення, а не за весь період прострочення (невиконання рішень суду від 21 листопада 2012 року та від 29 листопада 2017 року), відтак, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності щодо стягнення 3 % річних.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання - три роки, що передували пред`явленню позову, колегія суддів погоджується.

Разом з тим, визначаючи період, за який підлягає нарахуванню 3% річних , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 3 відсотків річних за період з 26 липня 2018 року по 26 липня 2021 року, тобто за останні три роки перед зверненням позивача до суду з даним позовом, за усіма трьома договорами кредиту.

Проте такий висновок суду першої інстанції частково суперечить заявленим позовним вимогам та обставинам справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, нарахування трьох процентів річних на суму заборгованості, визначену рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року у справі № 755/11307/17, було обмежено позивачем датою 23 лютого 2021 року, оскільки саме 23 лютого 2021 року приватним виконавцем було перераховано на користь ТОВ «Доступні фінанси» сплачені ОСОБА_1 кошти на суму 29 362,78 доларів США на виконання договорів кредиту № CL-003/132/2007 та № МL-003/155/2008.

Таким чином, нараховуючи та стягуючи на користь позивача 3% річних за період з 23 лютого 2021 року по 26 липня 2021 року за вказаними договорами, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог та безпідставно стягнув три відсотки річних за вказаний період, оскільки 23 лютого 2021 року заборгованість на зазначену суму вже була погашена відповідачем.

Таких висновків колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СL-003/113/2007, за яким відповідачу надано кредит в розмірі 67 170,0 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 12,49 % річних.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № СL-003/113/2007 у розмірі 25 902,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.12.2011 року становить 206 916 грн., та 22 292,13 грн., з яких: 23 569,10 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 2333,28 доларів США - сума несплачених відсотків за користування кредитом, 22117,13 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 10.05.2011 року по 27.10.2011 року; 175,0 грн. - штраф; та судовий збір у розмірі 3 219,0 грн.

На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист 23 січня 2013 року ( а.с. 13-14).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, що знаходиться у відкритому доступі, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по вказаній справі - залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду вказану заяву ОСОБА_1 , суд виходив з того, що 03.12.2020 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , подала заяву про перегляд заочного рішення. Свою заяву обґрунтувала тим, що судові виклики вона не отримувала, про рішення дізналась лише 13.11.2020 року, коли її представник ознайомився з матеріалами справи; з 2010 року до нинішнього часу вона перебуває за межами України, у зв`язку з чим просила вважати пропущений строк з поважних причин та поновити його. Однак, як установлено з матеріалів справи, 27.06.2014 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи, в тому числі і з рішенням суду, що свідчить те, що заявник в своїй заяві про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення надала недостовірну інформацію.

Також 15 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-003/132/2007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 180 000 доларів США з встановленням плаваючої відсоткової ставки 4,49% +FIDR строком до 15 червня 2032 року.

09 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-003/155/2008, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 375 доларів США з встановленням плаваючої відсоткової ставки 5,49% +FIDR строком до 09 липня 2023 року.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованість за кредитним договором № МL-003/132/2007 від 15 червня 2007 року в сумі 62712,25 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29 листопада 2017 року становить 1 685078,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованість за кредитним договором № МL-003/155/2008 від 09 липня 2008 року в сумі 25290,94 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29 листопада 2017 року становить 679567,55 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та змінено рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року в частині розміру заборгованості за кредитними договорами та розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованість за кредитним договором № МL-003/132/2007 від 15 червня 2007 року в сумі 19 264 доларів США 66 центів та заборгованість за кредитним договором № МL-003/155/2008 від 09 липня 2008 року в сумі 10 191 долар США 99 центів, що в загальній сумі становить 29 456,65 дол. США.

Зі змісту мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року, вбачається, що з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто суму лише простроченої заборгованості та відмовлено у достроковому стягненні усієї суми кредиту.

У постанові зазначено, що за кредитним договором № МL-003/132/2007 від 15 червня 2007 року стягненню підлягають 776 дол. США ( прострочена сума кредиту) + 18 488 дол. США 66 центів ( прострочені проценти за користування кредитом) = 19 264,66 доларів США - прострочена заборгованість за період з 27 травня 2014 року по 09 червня 2017 року .

За кредитним договором № МL-003/155/2008 від 09 липня 2008 року стягненню підлягають: 3072 дол. США 51 цент ( прострочена сума кредиту) + 7119 дол. США 48 центів ( прострочена сума процентів за користування кредитом) = 10 191,99 прострочена заборгованість за період з 27 травня 2014 року по 09 червня 2017 року .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року :

- замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 61881851, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. по виконанню виконавчого листа № 755/11307/17, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 22.03.2018 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП БАНК» заборгованості за кредитним договором № МL- 003/155/2008 від 09.07.2008 року в сумі 25 290,94 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.11.2017 року становить 679 567,55 грн., з АТ «ОТП БАНК» на його правонаступника - ТОВ «Доступні фінанси»,

- замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 61881554, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. по виконанню виконавчого листа № 755/11307/17, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 22.03.2018 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП БАНК» заборгованості за кредитним договором № МL- 003/132/2007 від 15.06.2007 року в сумі 62712,25 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.11.2017 року становить 1685078,15 грн., з АТ «ОТП БАНК» на його правонаступника - ТОВ «Доступні фінанси».

Відповідно до інформації, наданої приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жаботинським І.В., на його виконанні у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3 знаходились виконавчі документи на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року у справі № 755/11307/17 та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/16832/12.

За повідомленням вказаного приватного виконавця, на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року у справі № 755/11307/17, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року приватним виконавцем 23 лютого 2021 року було перераховано ТОВ «Доступні фінанси» кошти в сумі 801 135 грн. 28 коп., що за офіційним курсом НБУ відповідає 29 362,78 доларам США. ( а.с. 41). Станом на 22.07.2021 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за вказаним заочним рішенням, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 29.06.2021 року, становить 46,93 долари США ( виконавче провадження № НОМЕР_5)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. від 28 липня 2021 року виконавче провадження № НОМЕР_5 закінчено, оскільки на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти ( залишок заборгованості за виконавчим документом, залишок суми основної винагороди приватного виконавця ( а.с. 97).

Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Жаботинського І.В. від 28 липня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, виконавчий лист № 2604/16803/2012 виданий 23 січня 2013 року на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/16832/12 ( про стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-003/113/2007 у розмірі 25 902,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.12.2011 року становить 206 916 грн., та 22 292,13 грн., з яких: 23 569,10 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 2 333,28 доларів США - сума несплачених відсотків за користування кредитом, 22117,13 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 10.05.2011 року по 27.10.2011 року; 175,0 грн. - штраф; та судовий збір у розмірі 3 219,0 грн.) - виконано у повному обсязі ( а.с. 98).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про нарахування трьох відсотків річних на суму заборгованості за кредитним договором № СL-003/113/2007 у розмірі 25 902,38 доларів США, стягнутих за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/16832/2012 за період з 26 липня 2018 року по 26 липня 2021 року колегія суддів вважає правильним.

Так, сума трьох відсотків річних , нарахованих на суму невиконаного зобов`язання 25902,38 доларів США становитиме : 25 902,38 доларів США х 3% / 365 днів у році х 1097 днів (період невиконання з 26 липня 2018 року по 26 липня 2021 року) = 2335,47 доларів США.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, сума простроченого станом на 09 червня 2017 року грошового зобов`язання становить:

- за кредитним договором № МL-003/132/2007 від 15 червня 2007 року в сумі 19 264 доларів США 66 центів,

- за кредитним договором № МL-003/155/2008 від 09 липня 2008 року в сумі 10 191 долар США 99 центів, що в загальній сумі становить 29 456,65 дол. США.

Таким чином, нараховуючи 3% річних на загальну суму заборгованості у цілому ( за двома рішеннями судів) за період з 26 липня 2018 року по 26 липня 2021 року, суд першої інстанції не врахував, що 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 було виконано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року частково , приватним виконавцем перераховано на користь ТОВ «Доступні фінанси» - 29 362,78 доларів США.

Отже, три відсотки річних, що підлягають нарахуванню та стягненню на вказану суму заборгованості, слід обраховувати з 26 липня 2018 року ( в межах трирічного строку позовної давності, що передували дню звернення позивача з даним позовом до суду) до 23 лютого 2021 року ( по день фактичного погашення основної суми заборгованості - 29 362,78 доларів США).

Таким чином, розрахунок суми 3% річних у цій частині слід провести за період з 26 липня 2018 року по 23 лютого 2021 року на суму 29 456,65 доларів США, а з 23 лютого 2021 року по 26 липня 2021 року - на решту суми : ( 19 264,66 + 10 191,99 = 29 456,65) - 29 362,78 = 93,87 доларів США.

Три проценти річних на суму заборгованості 29 456,65 доларів США за період з 26 липня 2018 року по 23 лютого 2021 року ( 944 дні) становить 2285,51 доларів США

На решту суми 93,87 доларів США - 3% річних за період з 24 лютого 2021 року по 26 липня 2021 року ( 153 дні) становить 1,18 доларів США.

Загальна сума трьох відсотків річних становитиме : 2335,47 + 2285,51 + 1,18 = 4622,16 доларів США.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України на суму невиконаного зобов`язання ОСОБА_1 , проте помилився у періоді нарахування заборгованості, тобто допустив порушення норм матеріального права, оскільки частково здійснив нарахування трьох процентів річних на суму вже погашеної 23 лютого 2021 року заборгованості, а також вийшов за межі позовних вимог.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, на суму 4622 долари США 16 центів.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, зокрема, нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором № СL-003/113/2007 у розмірі 25 902,38 доларів США, стягнутої за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/16832/2012 - колегія суддів вважає безпідставними , виходячи з наступного.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК Україн боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, «за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 квітня 2015 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 21 квітня 2015 року.»

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, «оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином стаття 599 ЦК України), а тому 21 квітня 2015 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.»

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року було достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором № СL-003/113/2007 , то станом на 26 липня 2021 року позивачем було пропущено строк позовної давності , що є підставою для відмови у позові у повному обсязі - колегія суддів вважає безпідставними, адже право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З огляду на викладене, позивачем було пропущено строк позовної давності лише за заявлений ним період з 23 лютого 2018 року по 26 липня 2018 року за кредитними договорами № МL-003/132/2007 та № МL-003/155/2008, оскільки вказаний період виходить за межі трирічного строку, що передував пред`явленню даного позову ТОВ «Доступні фінанси», а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 23 лютого 2018 року по 26 липня 2018 року - слід відмовити.

За вимогами про стягнення 3% річних на суму простроченої заборгованості за кредитним договором № СL-003/113/2007 строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки позивач просив стягнути три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості по вказаному договору, за період з 26 липня 2018 року по 26 липня 2021 року.

Посилання представника відповідача про те, що вказане зобов`язання є натуральним, у зв`язку з чим позивач не вправі вимагати нарахування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, - колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У справі № 757/44680/15-ц, яка переглядалась об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, судами попередніх інстанцій встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України.

Однак у даній справі, що переглядається, відсутні підстави вважати зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № СL-003/113/2007 натуральним зобов`язанням, оскільки заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року у справі № 2604/16832/2012 сума заборгованості у розмірі 25 902,38 доларів США вже стягнута з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «Доступні фінанси», тобто вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусовим виконанням; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Посилання представника відповідача на те, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, що була залишена без змін постановою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року , у ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення кредитних коштів за кредитними договорами № МL-003/132/2007 від 15 червня 2007 року та № МL-003/155/2008 від 09 липня 2008 року, відтак і відсутні підстави для нарахування 3% річних - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сума заборгованості, визначена постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року в загальному розмірі 29 456,65 доларів США, була простроченою станом на 09 червня 2017 року, що і стало підставою для її стягнення з відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що позивач мав заявити відповідні вимоги про стягнення трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України разом з основними позовними вимогами про стягнення суми кредитної заборгованості, - колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать як нормам матеріального права, так і процесуального права позивача щодо розпорядження своїми позовними вимогами на власний розсуд.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Отже, та обставина, що постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року з боржника не було стягнуто всю суму заборгованості за кредитними договорами № МL-003/132/2007 та № МL-003/155/2008 достроково - не може бути підставою для відмови у позові, оскільки вказаним судовим рішенням встановлено, що заборгованість за кредитними договорами № МL-003/132/2007 та № МL-003/155/2008 в загальному розмірі 29 456,65 доларів США була вже простроченою станом на 09 червня 2017 року.

Відтак, у кредитора виникло право на нарахування та стягнення з боржника 3% річних на вказану суму з 10 червня 2017 року.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 26 липня 2021 року, суд першої інстанції правильно визначив момент початку нарахування трьох відсотків річних за позовом ТОВ «Доступні фінанси» в межах строку позовної давності - з 26 липня 2018 року, проте помилився у висновку щодо періоду такого нарахування, оскільки в частині вимог зобов`язання було виконано 23 лютого 2021 року.

Крім того, всупереч наведеним у мотивувальній частині рішення правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 про те, що «зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово», суд у резолютивній частині рішення стягнув суму трьох відсотків річних як у доларах США, так і у гривнях по курсу НБУ.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18, зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, на суму 4622 долари США 16 центів, виходячи з вищевикладеного розрахунку.

Відповідно до ч.ч. 10, 13 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2270 грн., а його позовні вимоги задоволено на 92,75 % ( 4622,16 долари США від заявлених 4982,58 доларів США), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі : 2270 х 92,76% = 2105 грн. 65 коп.

Разом з тим, за подання апеляційної скарги відповідач сплатила судовий збір в сумі 3405 грн., за результатами розгляду її апеляційної скарги позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог на 7,24%, тобто відповідачу слід компенсувати за рахунок позивача судовий збір в сумі : 3405 грн. х 7,24% = 246 грн. 52 коп.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору в розмірі: 2105 грн. 65 коп. - 246 грн. 52 коп. = 1859 грн. 13 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Патріарха Мстислава Скрипника, 40, оф. 24, ) 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 4622 ( чотири тисячі шістсот двадцять два) долари США 16 центів.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» витрати по сплаті судового збору в сумі 1859,13 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.