Ухвала

05 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 185/10430/21

провадження № 61-12260ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 13 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства

«ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

(далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

- зобов`язати відповідача допустити позивача до роботи за постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі

№ 185/8173/17 та висновками медичного огляду від 15 жовтня 2021 року за професією ГРОВ дільниці № 5 на підприємстві ВСП «ШУ імені Героїв Космосу» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля»;

- визнати факт недопущення позивача до роботи порушенням його прав на працю та отримання заробітної плати з 30 серпня 2021 року по день набуття сили судового рішення чи фактичного допущення позивача до роботи;

- визнати факт незаконного звільнення позивача з роботи, невиконання відповідачем протягом трьох місяців судового рішення про поновлення на роботі, яке набрало законної сили, факт порушення права позивача на отримання правової допомоги внаслідок цього недопущення позивача до роботи та неотримання позивачем заробітної плати, факт безпідставного недопущення до роботи після проходження медичного огляду - системним упередженим ставленням та дискримінацією працівника;

- визнати недопущення позивача до роботи з 30 серпня 2021 року таким, що порушує право позивача на працю та отримання заробітної плати відповідно до статті 43 Конституції України, фактичним невиконанням постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/8173/17;

- визнати строк недопущення до роботи комісії з працевлаштування ОСОБА_1 та ненадання можливості виконувати роботу та отримувати заробітну плату за період з 30 серпня 2021 року по день набуття сили судового рішення чи фактичного допущення позивача до роботи вимушеними прогулами з вини відповідача;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушених прогулів у зв`язку з недопущенням його до роботи на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 30 серпня 2021 року по день набуття сили судового рішення чи допущення позивача до роботи в сумі 250 168,56 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 250 000 грн;

- визнати незаконними та скасувати накази від 06 січня 2022 року № 248 та від 12 січня 2022 року № 371, які видані без узгодження з відповідною профспілкою НППО «Павлоградвугілля».

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області своїм рішенням (у складі судді Юдіної С. Г.) від 13 вересня 2022 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі

20 000 грн.

Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 13 грудня 2022 року (у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.) рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року залишив без змін.

16 серпня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 13 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 13 грудня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги:

- про зобов`язання вчинити певні дії; визнати незаконними та скасувати накази від 06 січня 2022 року № 248 та від 12 січня 2022 року № 371, які видані без узгодження з відповідною профспілкою

НППО «Павлоградвугілля» (немайнового характеру);

- про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в сумі 250 168,56 грн та моральної шкоди - 250 000 грн (майнового характеру).

Справа не є такою, що підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

При цьому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову майнового характеру у загальному розмірі становить

500 168,56 грн (250 168,56 грн + 250 000 грн,) яка станом на 01 січня

2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

В частині вимог немайнового характеру справа є незначної складності, оскільки Верховний Суд врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, предмет касаційного оскарження.

З огляду на резолютивну частину постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Тому, дана справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої

статті 19 ЦПК України.

Посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду касаційним судом відхиляються, оскільки при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, не перевіряється підстава, на якій подається касаційна скарга, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Посилаючись на існування зазначених обставин, заявник не навів жодних аргументів і не додав до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, підлягає касаційному оскарженню, є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року засобами електронного та поштового зв`язку заявнику не надсилався. Позивач

20 квітня 2022 року призваний на військову службу за мобілізацією згідно

з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022,

є учасником бойових дій, приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 липня 2022 року по 07 липня 2023 року. Через відсутність мобільного зв`язку та інтернету, не мав реальної можливості приймати участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції та можливості оскаржити постанову апеляційного суду. Повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року заявник отримав 28 липня 2023 року, що підтверджується відповідною заявою.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконними та скасування наказів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк