Справа № 196/1047/21
№ провадження 2/196/36/2023
08 вересня 2023 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Харінської Л.М.,
представника позивача: адвоката Іванісова В.С.,
представника відповідача: Міссона Д.В.,
представника третьої особи: Сало О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: Могилівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про відновлення становища, яке існувало до порушення,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: Могилівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про відновлення становища, яке існувало до порушення.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП від 22.07.1997 ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 0,20 га, розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та присадибної ділянки.
Державний акт на право приватної власності на землю був виданий на підставі рішення виконкому Цибульківської сільської ради народних депутатів від 21.09.1994 №24/9. Державний акт складено у двох примірниках, один з яких видано ОСОБА_2 , а інший зберігається у Царичанській районній раді народних депутатів. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №35.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1997 за №1492 спадкоємцем майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є він - його син ОСОБА_1 .
При передачі із державної у комунальну власність Могилівській сільській раді Дніпровського (Царичанського) району Дніпропетровської області на публічній кадастровій карті України була пропущена приватизована земельна ділянка площею 0,20 га, на території Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що йому належить.
27 липня 2021 року звернувшись до Могилівської сільської ради Дніпровського (Царичанського) району Дніпропетровської області з листом про надання роз`яснень щодо неперенесення вказаної земельної ділянки на публічну кадастрову карту України, отримав відповідь від Могилівської сільської ради від 12.08.2021 №82 про те, що земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП від 22.07.1997 своєчасно не була зареєстрована в базі даних Держгеокадастру та знаходиться за межами населеного пункту.
25 серпня 2021 року на адресу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було направлено адвокатський запит, щодо надання роз`яснення щодо неперенесення земельної ділянки на публічну кадастрову карту України.
Однак витребувану інформацію надано не було.
Вважає, що відповідачем протиправно передано із державної у комунальну власність Могилівської сільської ради спірну земельну ділянку. Вказана земельна ділянка вибула з державної власності на підставі наказу «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», та на даний момент перебуває у комунальній власності Могилівської сільської ради.
Згідно п.2, 10 розділу 7 Прикінцевих та перехідних Положень Закону України «Про державний земельний кадастр» (який набрав чинності 01.01.2013), земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесено до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.
Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом (01.01.2013) є дійсними.
Позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку 22.07.1997, до набрання чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», тобто земельна ділянка є сформованою, незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру.
08.02.2022р. на адресу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на наступне.
З набранням чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» №3613-VІ від 07.07.2011 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» №1051 від 17.10.2012, право власності на земельну ділянку оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно із Розділом VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважають сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу , заяву та рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до ч.10 ст.79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Відповідно до ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла до 01.01.2013, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.
Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права (ст.125 ЗКУ).
Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року (п.8 ч.1 ст.27 Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Правила реєстрації прав на нерухоме майно, у тому числі на земельну ділянку, визначені, зокрема Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, яка набрала чинності 01.01.2016.
Позивач з невідомих причин не реалізував у повному обсязі своє право на оспорювану земельну ділянку. Тому прохають у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Позовна заява ОСОБА_1 з додатками надійшла до Царичанського районного суду Дніпропетровської області 05.11.2021р.
Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 року, призначення справи не відбулося
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 року, вказану справу 08.11.2021 року передано на розгляд судді Руснак А.І.
Ухвалою суду від 08.11.2021р. позовну заяву ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 23.11.2021р. позовну заяву ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування наказу - повторно залишено без руху та встановлено позивачу та його представнику строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 06.12.2021р. позовну заяву ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про відновлення становища, яке існувало до порушення - повторно залишено без руху.
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.12.2021р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: Могилівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про відновлення становища, яке існувало до порушення та призначено підготовче судове засідання.
Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 14.09.2022 року, на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, на підставі рішення №3 зборів суддів Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: Могилівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про відновлення становища, яке існувало до порушення, передано на повторний автоматизований розподіл.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022 року, вказану справу 16.09.2022 року передано на розгляд судді Костюкова Д.Г.
Ухвалою суду від 19.09.2022р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: Могилівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про відновлення становища, яке існувало до порушення, прийнято до провадження суддею Костюковим Д.Г. та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 19.12.2022р. по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 1302.2023р. відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Іванісову В.С. у прийнятті уточненої позовної заяви у зв`язку з недотриманням вимог ч.3 ст.49 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іванісов В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав задовольнити.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міссон Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та прохав відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що до Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки вносились на підставі технічної документації. Позивачем технічну документацію на вказану земельну ділянку подано не було, тому Державний земельний кадастр не здійснив реєстраційні дії.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП від 22.07.1997 ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,20 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території АДРЕСА_1 , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та присадибної ділянки (а.с.4-5).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1997р. №1492 спадкоємцем майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 (а.с.6-7).
Відповідно до листа виконавчого комітету Могилівської сільської ради від 12.08.2021р. №82 на звернення ОСОБА_1 від 27.07.2021р. зазначено, що земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП від 22.07.1997, яка належала ОСОБА_2 своєчасно не була зареєстрована в базі даних Держгеокадастру та знаходиться за межами населеного пункту. При розмежуванні земель державної та комунальної власності розпорядником земель державної власності являється Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.15).
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) вказано про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону.
Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.
Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України).
Тимчасовий порядок ведення Державного земельного реєстру земель було затверджено наказом Держкомзему від 02 липня 2003 року № 174 (втратив чинність у зв`язку з веденням в дію Порядку ведення Поземельної книги і книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021).
З 01 січня 2013 року набрали чинність положення наступних законодавчих актів: Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2021 року № 1051, Закон України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, який набрав чинність 11 лютого 2014 року.
Частиною першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Статтею 3 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
В контексті статті 20 вказаного Закону визначено статус відомостей Державного земельного кадастру. Так, відповідно до частини 1 та 2 вказаної статті, відомості Державного земельного кадастру є офіційними; внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкт Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Згідно зі статтею 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Частиною 3 статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2021 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» затверджено відповідний Порядок.
Пунктом 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру Державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Згідно з частиною третьою статті 79-1ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Стаття 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).
Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Частинами другою, десятою статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).
Отже, з вищезазначеного вбачається, що обов`язок звернення за внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року покладається на власників ( користувачів) таких земельних ділянок.
Таким чином, враховуючи вищезазначені норми матеріального права, слід дійти висновку, що земельна ділянка, що є предметом спору по даній справі не була зареєстрована в Державному реєстрі земель, отже не була перенесена до Державного земельного кадастру в автоматичному порядку. У разі якщо відомості про зазначену земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) (пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр").
Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру визначені статтею 21 зазначеного Закону.
Натомість, як встановлено судом ОСОБА_1 не звертався до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та/або до відповідного територіального підрозділу за внесенням відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру для приведення у відповідність до норм чинного законодавства документів, що підтверджують право на землю, рішення щодо цього питання вищезазначеним органом не приймалося.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем витрати по справі стягненню з відповідачів не підлягають.
Керуючись ст.ст.12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 354 ЦПК України суд,-
Судові витрати позивача покласти на останнього.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 18.09.2023 року.
Суддя: Д.Г. Костюков