Ухвала

25 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 486/288/21

провадження № 61-11204ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

21 липня 2023 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Сорочан В. О. засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2023 року у вказаній справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 04 серпня 2023 року представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Сорочан В. О. засобами поштового зв'язку надіслано до Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції разом, у якій викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, документи на підтвердження статусу представника особи, яка подає касаційну скаргу, як адвоката, а також докази сплати судового збору.

Нова редакція касаційної скарги містить вказівку на те, що підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Проте, з огляду на зміст пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, у випадку зазначення підставою касаційного оскарження пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, заявнику необхідно було також вказати та обґрунтувати у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2 або 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Натомість представник заявника в новій редакції касаційної скарги вказує, що судове рішення оскаржується лише на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, адвокат Сорочан В. О. знову вказує, що про існування постанови Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2023 року і взагалі про апеляційне оскарження сторона позивача дізналась випадково 21 червня 2023 року, коли представник позивача намагався отримати рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, з метою його виконання. Також зазначає, що доказом отримання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції є розписка представника позивача про отримання копії цієї постанови, жодних інших доказів отримання вказаного судового рішення стороною позивача не існує, оскільки воно в будь-який спосіб позивачу не надсилалось, а в матеріалах справи відсутні докази його направлення. На підтвердження наведеного надає роздруківку з поштової скриньки за період з 10 січня 2023 року по 24 лютого 2023 року, а також вказує, що відповідним доказом може слугувати дата засвідчення копій рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Проте зазначені представником заявника обставини не свідчать про недотримання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України. Із доданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити, чи був порушений апеляційним судом порядок вручення судового рішення.

В ухвалі Верховного Суду від 04 серпня 2023 року було зазначено про необхідність наведення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з наданням відповідних доказів, зокрема, довідки апеляційного суду щодо надіслання апеляційним судом на виконання вимог статті 272 ЦПК України на адресу ОСОБА_1 чи її представника копії повного тексту постанови Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2023 року та щодо отримання/неотримання останніми копії такої постанови. Проте вказана вимога ухвали суду касаційної інстанції про залишення касаційної скарги без руху виконана не була.

Таким чином, недоліки касаційної скарги були усунуті лише в частині сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

З урахуванням наведеного, оскільки недоліки касаційної скарги, вказані в ухвалі Верховного Суду від 04 серпня 2023 року, в повному обсязі усунуті не були, касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтям 185, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2023 року визнати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов