П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Київ

Справа № 757/29339/19-ц

Провадження: № 22-ц/824/2583/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Мережко М. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Зубицької Любові Миколаївни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Київська митниця Держмитслужби, прокуратура міста Києва, про стягнення шкоди,

у с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 січня 2015 року уповноваженою особою Київської міської митниці було складено протокол про порушення ним митних правил.

Впродовж майже чотирьох років він був вимушений у судах доводити невинуватість у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень: вступати у відносини з митними органами, органами прокуратури та органами досудового розслідування, де неодноразово надавав пояснення, допитувався; брати участь у судових засіданнях, вступати у відносини з органами державної виконавчої служби, у зв`язку з примусовим виконанням накладеного на нього адміністративного стягнення. Це завдало йому душевних страждань та переживань, порушило його нормальну життєдіяльність, вплинуло на відносини в трудовому колективі та з керівництвом, у сім`ї, призвело до інших моральних втрат, пов`язаних з негативним впливом на його ділову репутацію, а також призвело до фінансових витрат, зокрема, пов`язаних з наданням правової допомоги.

Розмір матеріальної шкоди визначено у відповідності до понесених витрат на правничу допомогу, розмір моральної шкоди розраховано у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць тривання правопорушення.

За викладених обставин, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з держави в особі казначейської служби 44 500 грн на відшкодування майнової шкоди та 231 427 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, адвокат Зубицька Л.М. в інтересах ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції, як на підставу для відмови в позові, помилково послався на те, що позивачем було невірно визначено відповідача - Державну казначейську службу України, оскільки саме вказаний орган є єдиним розпорядником коштів державного бюджету та є органом, через який держава бере участь у даній категорії справ, як сторона. Зауважувала, що органи, які безпосередньо завдали шкоду залучені до участі у справі в якості третіх осіб, оскільки вимоги спрямовані не до них.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, у зв`язку із необхідністю виклику сторін у судове засідання для повного та об`єктивного розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Зубицька Л.М. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Лич С.В. в інтересах Київської митниці Держмитслужби та Котляр Т.М. в інтересах Київської міської прокуратури заперечували проти апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 24.11.2014 року через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці на митну територію України з Німеччини, на транспортному засобі за реєстраційними номерами НОМЕР_3/НОМЕР_4 був ввезений легковий автомобіль «Mercedes-Benz S500 4 Matic», номер кузова № НОМЕР_1 , білого кольору, 2014 року випуску, заявленою вартістю 93500,00 євро.

Уповноваженою особою Київської міської митниці ДФС був складений протокол від 02.01.2015 № 0001/10000/15 про порушення митних правил, в якому стверджувалось, що при оформленні ввезення на митну територію України транспортного засобу «Mercedes-Benz S500 4 Matic» ОСОБА_1 скористався пільгами по звільненню від оподаткування митними платежами, що передбачені п.п. «б» п. 11 ч. 10 ст. 374 МК України (в редакції від 26.10.2014), адже за цією нормою при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці за кожною товарною позицією), що ввозяться працівниками дипломатичної служби, які перебували за кордоном у довготермінових відрядженнях або проходили дипломатичну службу строком не менше одного року та повертаються в Україну, за умови, що: а) працівник дипломатичної служби є власником цих товарів; б) товари були придбані працівником дипломатичної служби в межах строку відрядження або проходження дипломатичної служби, що підтверджується відповідним наказом Міністерства закордонних справ України; в) сукупна вартість товарів не перевищує 50 відсотків від суми, що виплачується працівнику дипломатичної служби у зв`язку з перебуванням у довготерміновому відрядженні або проходженням дипломатичної служби за кордоном та підтверджується документами в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.05.2015 у справі № 760/9367/15-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, що становить 2148461,36 грн., з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил, які вилучені згідно протоколу від 21.01.2015, - автомобіля Mercedes-Benz S500 4 Matic, кузов № НОМЕР_1 .

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 23.12.2015 року постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 15.05.2015 у справі № 760/9367/15-п скасовано, протокол про порушення митних правил, складений уповноваженою особою Київської міської митниці ДФС України 02.01.2015 відносно ОСОБА_1 , та матеріали перевірки було повернуто до Київської міської митниці ДФС для належного оформлення.

У лютому 2016 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва вдруге.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2016 у справі №760/9367/15-п матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України повернуто до Київської міської митниці ДФС для доопрацювання вдруге.

У липні 2016 року до Солом`янського районного суду міста Києва після доопрацювання матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, надійшли втретє.

В подальшому постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.07.2016 у справі №760/9367/15-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України. Водночас, провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

У серпні 2018 року постанова Солом`янського районного суд міста Києва від 08.07.2016 у справі №760/9367/15-п стала предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

Під час перегляду справи за нововиявленими обставинами суд встановив, що за даними Державної прикордонної служби України ЗРУ Мостинський прикордонний загін у період митного оформлення ОСОБА_1 на території пункту пропуску «Шегині» не перебував, перепустка йому не видавалася; підписи на документах, що подані митному органу для митного оформлення автомобіля "Mercedes-Benz S500 4 Matic", кузов № НОМЕР_1 , виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи документів за № 778/тдд від 15.09.2017, проведеної Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000642 від 24.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України); довіреності на представництво інтересів ОСОБА_1 іншою особою. митні документи не містять; транспортний засіб "Mercedes-Benz S500 4 Matic", кузов № НОМЕР_2 , належить на праві власності фірмі ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , фірма ОСОБА_2 договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу з ОСОБА_1 не укладала, згідно з ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.12.2016 у справі №760/21064/16-к зазначений транспортний засіб належав його власнику ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 не був власником вказаного транспортного засобу та, відповідно, не здійснював дії щодо його переміщення через митний кордон України.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 у справі №760/9367/15-п постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2016 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, та закриття провадження у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, скасовано, закрито провадження відносно ОСОБА_1 у справі про порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 Митного кодексу України, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили.

Окрім того, обставини, пов`язані з ввезенням на митну територію України транспортного засобу «Mercedes-Benz S500 4 Matic», номер кузова № НОМЕР_1 , та його розмитнення в пільговому режимі стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Так, у грудні 2015 року до Солом`янського районного суду м. Києва з прокуратури Солом`янського району міста Києва надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності посадової особи - радника по посаді начальника відділу підготовки кадрів та планування Департаменту менеджменту персоналу Міністерства закордонних справ України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2016 у справі № 760/21995/15-п, адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності посадової особи - радника по посаді начальника відділу підготовки кадрів та планування Департаменту менеджменту персоналу Міністерства закордонних справ України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернуто до прокуратури Солом`янського району міста Києва, для доопрацювання та належного оформлення.

Відповідно до постанови Солом`янського районний суд міста Києва від 13.07.2016 у справі № 760/21995/15-п позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

У лютому 2019 року постанова Солом`янського районного суд міста Києва від 13.07.2016 у справі № 760/21995/15-п стала предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року у справі № 760/21995/15-п скасовано постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2016, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили.

Професійну правничу допомогу в межах справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності надавали адвокати адвокатського об`єднання "АЛЬЯНС КОНСАЛТИНГ ГРУП", що призвело до фінансових витрат позивача у розмірі 44 500,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт завдання йому матеріальної та моральної шкоди, однак невірно визначено суб`єктний склад учасників справи.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою, тоді належним відповідачем у справі є держава Україна, як учасник цивільних відносин.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 202/6457/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, зроблено висновок, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду відмічено, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу.

Ураховуючи вищезазначене, саме залучення Державної казначейської служби України в якості відповідача є необов`язковим, оскільки вона не є органом, наділеним повноваженнями представляти державу в суді в даній категорії справ, попри те, що є розпорядником коштів Державного бюджету. При цьому, відповідачем необхідно визначати орган (органи) державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди, який і повинен представляти державу.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 вказаний позов заявлений виключно до Державної казначейської служби України, а не до держави України, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), висновок суду першої інстанції про те, що позов заявлено до неналежного відповідача є правильним.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Однак, позивачем питання щодо залучення до участі у справі належним відповідачів або заміни неналежних відповідачів під час розгляду справи судом першої інстанції не порушувалось.

Права суду апеляційної інстанції формувати суб`єктний склад учасників справи та, відповідно, залучати співвідповідачів цивільно-процесуальним законом не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки висловлені і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Зубицької Любові Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

М. В. Мережко