Справа № 484/1235/21
Провадження № 2/484/23/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2023р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, яка була завдана в ДТП

ВСТАНОВИВ:

До суду 07.04.2021 надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), в сумі 370 000грн., мотивуючи тим, що 10.12.2018 через порушення водієм ОСОБА_3 правил дорожнього руху на 92км_1800м в бік м. Первомайська Миколаївської області відбулось зіткнення автомобіля марки ЗАЗ1103, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля марки «Volkswagen polo», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . В результаті ДТП пасажирка автомобіля марки «Volkswagen polo» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у виді забійної рани лівої очної ділянки, компресійних переламів хребців поперекового відділу, полірадикулярний синдром правобіч, стійкі порушення статико-динамічної функції хребта, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я. У березні 2020 року позивачка отримала третю групу інвалідності.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.02.2021 відповідач визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В результаті ДТП позивачка зазнала душевних страждань. Так, незадовго до ДТП у неї народилась друга дитина, яка перебувала на грудному вигодовуванні. Через отримані тілесні ушкодження під час годування дитини у позивачки виникла нестерпна біль, що негативно вплинуло на саме годування дитини. Через травмування лівого ока та повіки погіршилась зовнішність позивачки, оскільки вона не може повністю розплющити ліву повіку, почалось провисання верхньої лівої повіки, що дуже її пригнічує. Після ДТП через тривалу хворобу позивачки її чоловіку довелось взяти на себе ведення домашніх справ, допомагати дітям та й ще працювати, в результаті він став роздратованим, що негативно вплинуло на стосунки подружжя та на атмосферу в сім`ї. Від дня ДТП та до сьогодні позивачка перебуває у пригніченому стані, внаслідок чого вона почала на все нервово реагувати, почала відвідувати невролога та травматолога-ортопеда. Через стан здоров`я позивачка або відтермінувала, або змушена була відмовитись від багатьох справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом. У неї також виникли проблеми з роботою, оскільки вона працювала менеджером та така робота пов`язана з роботою за комп`ютером весь робочий час, але через стан здоров`я вона не може виконувати свої посадові обов`язки та керівництво попередило її про необхідність шукати легшу роботу. Звичайний спосіб життя позивачки змінився.

Через травму, яку позивачка отримала під час ДТП вона відчуває постійну біль у спині, порушився звичайний спосіб її життя, вона позбавлена можливості нормально виховувати дітей. Враховуючи викладене завдану моральну шкоду позивачка оцінила у 370 000грн.

Ухвалою від 14.02.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, визначені строки для подачі заяв по суті, призначене підготовче засідання.

07.06.2023 до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача позов визнав частково на суму 10 000грн, вказуючи, що дійсно через тілесні ушкодження, які вона отримала в результаті ДТП позивачка отримала моральні страждання. Однак відшкодування в сумі 370 000грн він вважає завищеним. Крім того, відповідач перебуває у скрутному майновому становищі, є інвалідом ІІІ групи, утримує та виховує трьох дітей.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 18.06.2021 у справі була призначена судово-психологічна експертиза з метою визначення розміру завданої позивачці моральної шкоди, оплата за проведення якої покладена на позивача, провадження у справі було зупинене. 08.05.2023 від представника позивача надійшла заява про відмову від оплати вказаної експертизи, отже ухвалою від 09.06.2023 провадження у справі було відновлено.

Ухвалою від 20.06.2023 підготовче провадження було закрите та справа призначена до розгляду.

Під час судового розгляду позивачка та її представник підтримали позов у повному обсязі, посилаючись на викладені вище обставини.

Відповідач та його представник визнали позов частково на суму 10 000грн.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10 грудня 2018 року приблизно о 18 годині 30 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи легковим автомобілем марки ЗАЗ моделі 1103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 92 км + 1800 м в бік м. Первомайськ Миколаївської області, по сухій асфальтованій проїжджій частині автомобільної дороги Н-24 "Благовіщенськ-Миколаїв" поблизу с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області зі сторони м. Южноукраїнська Миколаївської області, під час руху допустив порушення вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року: не врахував ширину проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів, швидкості руху, дорожньої обстановки, не вибрав безпечний інтервал при зустрічному роз`їзді, чим створив небезпеку для дорожнього руху та виїхав на смугу зустрічного руху, де передньою правою частиною керованого ним автомобіля марки ЗАЗ моделі 1103 здійснив зіткнення із передньою центральною частиною автомобіля марки "WOLKSVAGEN POLO" державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку в бік м. Южноукраїнська Миколаївської області.

В результаті даної дорожньо-транспортної події пасажирка автомобіля марки "WOLKSVAGEN POLO" ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у виді забійної рани лівої очної ділянки, компресійних переломів тіл 2-4 грудних хребців, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.02.2021 ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100грн без позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У 2020 році позивачці встановлена ІІІ група інвалідності строком до 01.04.2021.

На момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна» та був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7904833, відповідно до якого ОСОБА_3 застрахував автомобіль ЗАЗ1103, д.н. НОМЕР_1 , (страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 тис. грн, за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн; розмір франшизи - 1000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із положеннями частини першої статті1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачка одружена та має двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через отримані тілесні ушкодження позивачка у 2019 році перенесла операцію на хребті зі встановлення системи транскутанної фіксації на рівні l2-l3-l4, змушена була протягом 2018-2020 років відвідувати лікарів невролога та травматолога, проходити комп`ютерну томографію та магнітно-резонансну томографію поперекового відділу хребта, що підтверджується виписками із її медичної картки, висновками досліджень, доданих до позову.

Беззаперечно, що через тілесні ушкодження, отримані позивачкою в результаті ДТП, що сталась з вини відповідача, ОСОБА_1 зазнала глибоких моральних (душевних) страждань, порушився її звичний спосіб життя.

Однак, докази щодо наявності інвалідності у позивачки станом на час розгляду справи та відвідування лікарів після 2020 року позивачкою суду не надані. Також не надані позивачкою докази на підтвердження того, що вона працює та у неї виникли проблеми з керівництвом через неможливість виконання службових обов`язків через стан її здоров`я.

Суд не бере до уваги психологічну характеристику позивачки, написану її чоловіком, оскільки він не є фахівцем з психології. Також суд не бере до уваги характеристики, надані подругою позивачки та її невісткою, оскільки клопотання про допит зазначених осіб як свідків суду не заявлялось, отже вони не були допитані судом в якості свідків.

Також, визначаючи розмір моральної шкоди слід врахувати, що відповідач є інвалідом через травму на виробництві безстроково з 2006 року, розведений та разом з ним проживають троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми: сини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, відповідач намагався добровільно відшкодувати завдану шкоду, що підтверджується квитанцією пошти про переказ 2000грн на ім`я позивачки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 100 000грн, оскільки зазначений розмір моральної шкоди буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 1 000грн. 00коп.

Також, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.

Представник відповідача у своєму відзиві просив відмовити у стягнення зазначених витрат вказуючи, що позивачем до позовної зави не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 3 000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного в ухвалі від 06 квітня 2016року по справі № 6-32389ск15 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано лише свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК № 001115, ордер серії ВЕ № 1032418, посвідчення адвоката та договір про надання правової допомоги від 24.03.2021р. (а.с. 37-39)

При цьому, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також акт приймання-передачі наданих послуг представником позивача не надані та в матеріалах справи відсутні.

Будь-яких квитанцій, платіжних доручень, прибуткових касових ордерів або інших документів, які б підтверджували сплату позивачем вартості послуг з надання правової допомоги останнім та його представником не надано.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Проте, жодних заяв про надання доказів про розмір витрати на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду позивачем та його представником не заявлялося.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 100 000грн. (сто тисяч) грн. 00. коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

У задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Повне судове рішення буде складено 22.09.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко