ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 648/2602/21 Головуючий в 1 інстанції Бугрименко В. В.
Номер провадження: 22-ц/819/255/23 Головуючий доповідач Вейтас І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Воронцової Л.П.

Пузанової Л.В.,

секретар -Доброва К.О.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка звернулась з апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Петренко Наталії Олегівни, яка діє від імені ОСОБА_3 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області, у складі судді Бугрименка В.В. від 21 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Білозерська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Білозерська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (площею 0,0740 га), кадастровий номер :03:006:0006, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площею 2,2800 га), кадастровий номер :06:003:0031, розташованої на території Кізомиської сільської ради Херсонської області. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися дружина померлого ОСОБА_2 , та його дочка

ОСОБА_3 установлений законом строк до нотаріуса позивач не зверталася, оскільки вважала, що не мала права на спадкування за законом та лише після спливу встановленого законом строку дізналася, що ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповідав належне йому майно, зокрема, і їй. Коли позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, внаслідок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що необізнаність про наявність заповіту, бездіяльність працівників сільської ради щодо внесення заповіту у Спадковий реєстр, та як наслідок відсутність повідомлення від нотаріуса про наявність заповіту на її ім`я, є поважними причинами пропуску нею строку на прийняття спадщини. Тому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ..

В підготовчому засіданні суду першої інстанції 07 грудня 2021 року представником позивача - адвокатом Колісниченко О.В. до суду було подано заяву про відмову від позову в частині вимог до ОСОБА_3 , яка була обґрунтована тим, що на час розгляду справи в суді, відсутні документи, які підтверджують родинні відносини зазначеного відповідача та спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2021 року прийнято відмову від позову в частині вимог до ОСОБА_3 . Провадження у справі в цій частині закрито (а.с. 107).

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк - три місяці для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Велетенське Білозерського району Херсонської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Петренко Н.О., яка діє від імені ОСОБА_3 , як особи яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права та інтереси, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник скаржника звертає увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_3 звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , та із спливом шестимісячного строку на її звернення до державного нотаріуса щодо видачи свідоцтва про спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з наявністю даного позову у суді. При цьому підставою для відмови у видачі свідоцтва на спадщину стало не відсутність родинних зав`язків між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а існування судового спору щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини, де скаржник має бути відповідачкою по справі, як особа яка звернулася до відповідної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Зауважила, що судом була витребувана спадкова справа, заведена після смерті ОСОБА_4 , яка досліджувалася в ході судового засідання, проте, суд залишив поза увагою звернення ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини.

Крім того вказує на те, що родинні зв`язки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження відповідачки, а не свідоцтвом про шлюб, в якому допущена помилка в її дівочому прізвищі, яка була зроблена після розірвання шлюбу з її першим чоловіком. Таким чином вважає, що справа була розглянута без залучення належного співвідповідача ОСОБА_3 , що порушує її права.

Також, зазначає, що заповіт ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 13 серпня 2018 року головою Кізомиської сільської ради на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є нікчемним через порушення вимог до його форми.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Колісниченко О.В., яка діє від імені ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 надала суду заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , оскільки останньою не було надано до матеріалів судової та спадкової справ документи, що підтверджують родинний зв`язок між нею та спадкодавцем, а тому будь які її заперечення щодо позовних вимог позивача, вважає безпідставними.

Також вказує на те, що оскаржувана ухвала ніяким чином не порушує права ОСОБА_3 , оскільки вона не була позбавлена можливості самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав. Так, у грудні 2021 року, апелянт реалізуючи свої права, звернулась до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту та скасування його державної реєстрації.

Крім того зазначає, що обставини на які посилається апелянт, а саме нікчемність заповіту ОСОБА_4 з огляду на порушення його форми та посвідчення, не були предметом розгляду суду першої інстанції. Предметом розгляду по даній справі є надання позивачці додаткового строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Наразі ОСОБА_3 подано заяву до позивачки про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката Петренко Н.О. представника ОСОБА_3 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення адвоката Колісниченко О.В. представника ОСОБА_1 , яка заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина.

За життя, 13 серпня 2018 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все належне йому майно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Заповіт посвідчено головою Кізомиської сільської ради Білозерської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

На день смерті ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 проживали за різними адресами.

Нотаріус відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій за її заявою, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на звернення із заявою про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті померлого ОСОБА_4 , індексний номер 02-14, слідує, що у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Предметом спору у цій справі є визначення позивачеві додаткового строку на прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті вітчима ОСОБА_4 ..

Звертаючись в жовтні 2021 року, позивач визначила відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як спадкоємців першої черги спадкування за законом, які звернулись у встановлений законом строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини.

В підготовчому судовому засіданні 07 грудня 2021 року представником позивача адвокатом - Колісниченко О.В. до суду було подано заяву про відмову від позову в частині вимог до ОСОБА_3 , що є невід`ємним процесуальним правом позивача.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2021 року прийнято відмову від позову в частині вимог до ОСОБА_3 , провадження у справі в цій частині закрито.

Враховувавши свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права, а також, те що позивач не є спадкоємцем першої черги після ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку, що її необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та задовольнив позов ОСОБА_1

ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що рішення суду першої інстанції порушує її права як спадкоємця першої черги спадкування за законом, звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою на зазначене рішення суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» (De Geouffre de la Pradelle v. France) від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У зазначеній статті визначено коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи, - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Водночас судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у справі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених процесуальних норм права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Водночас, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Суд встановив, що за заявами спадкоємців першої черги спадкування за законом, які подані до нотаріальної контори у визначений законом строк ОСОБА_2 (дружини померлого) та ОСОБА_3 (рідна донька померлого) державним нотаріусом завідувачем Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Алпеєвою Т.В. заведено спадкову справу № 25/2021 року.

ОСОБА_3 листами завідувача Білозерської державної нотаріальної контори повідомлено, що у зв`язку із зверненням спадкоємця за заповітом до суду із заявою про продовження терміну на прийняття спадщини, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я неможливо до вирішення справи судом.

Також, повідомлено що заповіт на все майно померлого складено не на її ім`я.

ОСОБА_3 звернулась до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Алпеєва Т.В., Білозерська сільська рада Херсонського району Херсонської області про визнання недійсним заповіту та скасування його державної реєстрації.

10 січня 2022 року Білозерський районний суду Херсонської області прийняв позов до розгляду та відкрив провадження по справі № 648/3329/21.

Зазначені обставини переконливо доводять те, що спір щодо спадкового майна існує саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки остання, як спадкоємець за законом, до подання апеляційної скарги у справі, що переглядається, подавала заперечення на позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в яких заперечувала проти його задоволення, зверталась з заявами про залучення її у якості співвідповідача після прийняття судом відмови позивача від позову до неї і виключення її із складу сторін у зазначеній справі.

Тобто ОСОБА_3 вчинила активні дії з метою захисту своїх прав та інтересів, реалізувала право на звернення з заявою до нотаріальної контори в установлений законом строк, оскаржила заповіт в судовому порядку, що свідчить про її дійсний правовий інтерес до спадкового майна та бажання отримати спадщину, як спадкоємця першої черги за законом.

Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останню не було залучено відповідачем (співвідповідачем), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

З огляду на те, що ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом, яка вчинила активні дії щодо прийняття спадщини та якій на час апеляційного перегляду не відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину через недоведеність спорідненості з померли, як вказує позивач, не відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним заповіту та скасування його державної реєстрації, не була залучена до участі у справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_3 .. В зв`язку з чим суд мав відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білозерська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини через неналежний склад відповідачів у справі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи представника позивача, адвоката - Колісниченко О.В. викладені нею в запереченнях на апеляційну скаргу, що будь які заперечення особою яка подала апеляційну скаргу щодо позивних вимог позивача безпідставні та неповинні бути предметом дослідження під час розгляду справи, оскільки ОСОБА_3 не надала до матеріалів судової та спадкової справ документів, що підтверджують родинний зв`язок між нею та спадкодавцем, як такі що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Як вже зазначено, ОСОБА_3 не приймала участі у розгляді справи судом першої інстанції та, відповідно, була позбавлена можливості надавати належні та допустимі докази, заперечуючи проти позову.

Так, документами, що підтверджують родинні зв`язки, є свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, Витяги з реєстру актів цивільного стану щодо актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних.

За наданим ОСОБА_3 свідоцтвами вбачається, що у ОСОБА_4 в період шлюбу з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_7 (що підтверджується свідоцтвом про народження), яка відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища 13 січня 2012 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і взяла прізвище чоловіка, « ОСОБА_9 » ( прізвище до реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 ). Після державної реєстрації розірвання шлюбу 10 жовтня 1995 року прізвище ОСОБА_11 « ОСОБА_12 ». В подальшому 16 листопада 2006 року ОСОБА_13 одружилась з ОСОБА_14 , прізвище, після реєстрації шлюбу « ОСОБА_15 » (замість ОСОБА_12 ).

Зважаючи на те, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення, нотаріусом не було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про спадщину з підстав не доведення останньою родинних зав`язків зі спадкодавцем, у суду відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням не порушено права особи, що звернулась з апеляційною скаргою.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білозерська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини через неналежний склад відповідачів у справі.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за результатом апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, тому судовий збір сплачений ОСОБА_3 при зверненні до суду апеляційної інстанції в сумі 1362 гривні підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Петренко Наталії Олегівни, яка діє від імені ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Білозерська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений нею в зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції в сумі 1362 гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді: Л. П. Воронцова

Л. В. Пузанова