КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 756/1775/20
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року,

встановив:

повторним заочним рішенням від 21 листопада 2022 року було задоволено позов ОСББ «Оазис 4» та стягнуто на його користь з відповідача 283 739 грн. 31 коп. заборгованості по сплаті внесків для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а також 53 371 грн. 09 коп. інфляційних втрат та 17 391 грн. 04 коп. 3% річних.

У квітні 2023 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив відстрочити виконання рішення суду на один рік, посилаючись на те, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює та не отримує доходи з 2014 року, має на утриманні двох дітей та є волонтером.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року заяву було задоволено частково, розстрочено відповідачу виконання рішення суду строком на шість місяців шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 59 969 грн. 83 коп.

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким його заяву про відстрочення виконання рішення задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - Макаренко Т.В. та представника відповідача - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2022 року Оболонським районним судом м.Києва було ухвалено повторне заочне рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті внесків для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території в розмірі 283 739 грн. 31 коп., а також 53 371 грн. 09 коп. інфляційних втрат та 17 391 грн. 04 коп. 3% річних. Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 613 кв.м., та не здійснює плату за утримання будинку. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили.

У квітні 2023 року відповідач звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення на один рік до 21 листопада 2023 року, посилаючись на те, що з об`єктивних причин у нього відсутня можливість виконати рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року заяву було задоволено частково, розстрочено відповідачу виконання рішення суду строком на шість місяців шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 59 969 грн. 83 коп.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість перед позивачем виникла з жовтня 2016 року і відповідач з 2014 року не має офіційного доходу, при цьому врахувавши волонтерську діяльність ОСОБА_1 та наявність на його утриманні двох дітей.

Ухвала суду в частині встановлення наявності підстав для розстрочення виконання рішення суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача зазначала, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальному провадженні внаслідок неправомірних дій щодо нього, а саме заволодіння службовими особами ВАТ КБ «Хрещатик» його грошовими коштами в розмірі 1 491 477 дол. США. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З аналізу викладених норм вбачається, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.

В даному випадку при зверненні до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, відповідачем було надано Індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 з 1999 року по 2016 року. З вказаної інформаційної довідки Пенсійного фонду України вбачається, що відповідач за 2014-2016 року не мав доходу, а за попередні роки його річний дохід становив 43 500 грн. (2011 рік), 57 000 грн. (2012 рік), 30 000 грн. (2013 рік). Разом з тим, такі докази не свідчать про дійсний майновий стан відповідача.

Надані до суду докази не можуть однозначно свідчити про об`єктивну неможливість виконання рішення суду, оскільки не підтверджують його дійсний майновий стан. Заявником не було надано доказів на підтвердження відсутності у нього інших доходів, в тому числі від підприємницької діяльності. Не було надано доказів і про те, що у відповідача відсутнє рухоме та нерухоме майно, за рахунок якого він може отримувати доходи, а також те, що він не є учасником юридичних осіб та не отримує доходи від їх діяльності.

Доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей не узгоджується з його посиланням на відсутність у нього доходу та заощаджень. Доказів про те, що ОСОБА_1 перебуває на утриманні у будь-яких осіб до суду також не надано.

Сам по собі факт здійснення відповідачем волонтерської діяльності не свідчить про його майнових стан, який призвів би до неможливості виконання рішення суду, та не є підставою для відстрочення виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача шляхом стягнення заборгованості.

Крім того, не є підставою для відстрочення виконання рішення суду і визнання відповідача потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки вказані обставини також не підтверджують об`єктивну відсутність у відповідача можливості виконати рішення суду.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді