Провадження № 22-ц/824/629/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року в справі за позовом заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНТУМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «МВВ ГРУП», про скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 98,2 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000) за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що проведена 28.08.2018 року за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. за № 42749072;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 98,2 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000) за ТОВ «АВАНТУМ» (), що проведена 27.09.2018 за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. за № 43236173;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 98,2 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000) за ТОВ «МВВ ГРУП» (), що проведена 29.09.2018 за рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за № 43256591.

В обґрунтування позову зазначав про те, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000196 Печерською окружною прокуратурою міста Києва виявлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Києва під час реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Встановлено, що первинна реєстрація права власності на вказану нежитлову будівлю була здійснена 28.08.2018 року за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.1998 року № 2107-Б/811, виданого Українською біржою «Десятинна». Зі змісту вказаного договору вбачається, що продавцем нерухомого майна виступав ОСОБА_2 , який став його власником на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.1996 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 357 від 06.09.1996 року. Однак, згідно з інформацією КП «КМБТІ» за даними реєстрових книг підприємства по нежитловому фонду на АДРЕСА_1 , нерухоме майно на праві власності не реєструвалось, а інвентаризаційна справа за вказаним об`єктом відсутня.

За даними Державного архіву міста Києва у документах фонду «Товарна біржа «Українська біржа «Десятинна» договору купівлі-продажу від 07.12.1998 року № 2107-Б/811 не було виявлено.

В подальшому вказану нежитлову будівлю ОСОБА_1 було передано до статутного фонду ТОВ «АВАНТУМ» на підставі рішення засновника від 26.09.2018 року № 1, про що державним реєстратором КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Подолякою І.П. 27.09.2018 року проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «АВАНТУМ», а 28.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Кударенко В.М. право власності на вказану вище нежитлову будівлю зареєстровано за ТОВ «МВВ ГРУП».

Під час проведення державної реєстрації ТОВ «МВВ ГРУП» було надано технічний паспорт на спірну нежитлову будівлю, розроблений ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості», однак ТОВ «Бюро технічної інвентаризації листом від 11.05.2021 року було спростовано видачу технічного паспорта на спірну нежитлову будівлю.

Також встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки загальною площею 1,5 га по АДРЕСА_1 департаментом не видавались.

Крім того, ТОВ «МВВ ГРУП» до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подано пакет документів, серед яких і технічний паспорт від 23.10.2018 року, складений ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості», згідно якого вказана нежитлова будівля має бетонний фундамент, цегляні стіни, підлога вкрита плиткою, покрівля вкрита рулоном, складається з трьох кімнат: основного приміщення, площею 50 кв.м., і двох підсобних приміщень: площею 23,9 кв.м. та 24,1 кв.м. відповідно. Однак, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проведено обстеження земельної ділянки, площею 1,5 га по АДРЕСА_1 та складено акт обстеження земельної ділянки від 14.06.2021 року, відповідно до якого земельна ділянка вільна від забудови, на земельній ділянці розташована лише дерев?яна будівля невстановленого призначення.

За вказаних обставин позивач зазначає, що первинна державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 була проведена на неіснуюче нерухоме майно та на підставі неіснуючих документів, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, перший заступник керівника Київської міської прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи містять докази направлення листів про встановлений факт порушення на адресу Київської міської ради та містять відповідь Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради про відмову здійснювати заходи реагування.

Вказує також, що місцевим судом без жодної оцінки доводів прокурора щодо незаконної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовлено у задоволенні позову з формальних підстав.

Від ТОВ «МВВ ГРУП» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі та неналежний спосіб захисту інтересів Київської міської ради та територіальної громади міста Києва.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність захисту інтересів держави у даній справі саме прокурором, а також необґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб?єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач оскаржує державну реєстрацію права власності нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А» площею 98,2 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Матеріали цивільної справи містять копію договору купівлі-продажу від 07.12.1998 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовами якого ОСОБА_1 набуто у власність нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано Товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» за реєстраційним номером 2107-Б/811 (а.с. 55).

28.08.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 42749072, про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об?єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 2107-Б/811 від 07.12.1998 року. Наведене вбачається з даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 248580538 від 17.03.2021 року (а.с. 52).

В подальшому 27.09.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43236173 про реєстрацію права власності за ТОВ «АВАНТУМ» на об?єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення засновника (учасника) № 1 від 26.09.2018 року. Наведене вбачається з даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 248580538 від 17.03.2021 року (а.с. 51).

28.09.2018 року між ТОВ «АВАНТУМ» та ТОВ «МВВ ГРУП», укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «МВВ ГРУП» набуто у спільну часткову власність частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. за реєстровим номером 2439 (а.с. 39-40).

28.09.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «МВВ ГРУП» на об?єкт нерухомого майна - частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139560125 від 28.09.2018 року (а.с. 38).

Крім того, 28.09.2018 року між ТОВ «АВАНТУМ», як продавцем, та ТОВ «МВВ ГРУП», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «МВВ ГРУП» набуто у спільну часткову власність частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. за реєстровим номером 2443 (а.с. 42-43).

28.09.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «МВВ ГРУП» на об?єкт нерухомого майна - частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139567044 від 28.09.2018 року (а.с. 41).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що первинна державна реєстрація права власності на вказаний вище спірний об?єкт нерухомого майна проведена за ОСОБА_1 на підставі неіснуючих документів та на неіснуючий об?єкт нерухомого майна.

На підтвердження вказаних обставин, позивач посилається на наступні докази.

Згідно даних листа Державного архіву м. Києва від 26.04.2021 року, у документах фонду № Р-1606 «Товарна біржа «Українська біржа «Десятинна» договору купівлі-продажу від 07.12.1998 року № 2107-Б/811 не було виявлено, натомість було виявлено договір купівлі-продажу № 2579-Б/811 від 02.04.1998 року, в якому не міститься запитувана інформація. У справі № 1176 вказаного фонду у записах 07.12.1998 року запитуваної інформації теж не було виявлено (а.с. 56).

Згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» по нежитловому фонду на АДРЕСА_1 нерухоме майно на праві власності не реєструвалося, про що йдеться в листі Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2021 року (а.с. 57).

Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.05.2021 року, у відділі зберігання матеріалів технічної інвентаризації бюро не існує інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 58).

З листа ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості» від 11.05.2021 року вбачається, що ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості» ніколи не проводилась технічна інвентаризація об?єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , технічний паспорт за вказаною адресою не видавався (а.с. 61).

Відповідно до даних протоколу огляду, складеного 19.08.2021 року слідчим слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві Собко А.М., об?єкт огляду - земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що має кадастровий номер :90:116:136, площею 1,5 га та оглядом встановлено, що на земельній ділянці розташована не капітальна дерев?яна будівля, без вікон та дверей, площею близько 10 кв.м. Інших будівель та споруд на вказаній земельній ділянці не виявлено (а.с. 62-63).

Аналогічні дані містяться у акті обстеження земельної ділянки, складеного 14.06.2021 року посадовими особами Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Також, вказаним актом зафіксовано, що цегляна будівля розташована за межами земельної ділянки з кадастровим номером :90:116:136 (а.с. 86).

Згідно листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.05.2021 року, Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надавався висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.12.2017 року № 11380/0/012/09-17. Інформація щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки площею 1,5 га по АДРЕСА_1 замовнику будівництва ТОВ «МВВ ГРУП» у департаменті відсутня. (а.с. 73).

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.05.2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером :90:116:136 у міському земельному кадастрі не зареєстрована та не обліковується. ТОВ «МВВ ГРУП» подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5 га по АДРЕСА_1 . Рішення про надання дозволу ТОВ «МВВ ГРУП» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Промисловій у Голосіївському районі м. Києва, Київська міська рада за поданням Департаменту не приймала. Рішення про передачу у власність або користування будь-яким особам вказаної земельної ділянки Київська міська рада за поданням Департаменту не приймала (а.с. 77-79).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, Суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до не обгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформовано правовий висновок, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п. 6.9 постанови) прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Сам факт не звернення органу місцевого самоврядування до суду свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо захисту порушених інтересів держави, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для їх захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18).

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначав, що бездіяльність Київської міської ради та її уповноваженого органу у сфері земельних відносин - Департаменту земельних ресурсів щодо невжиття заходів реагування, у тому числі процесуального характеру, для захисту порушених інтересів держави і територіальної громади призводить до негативних наслідків, оскільки через незаконну державну реєстрацію права власності на нерухоме майно громада міста Києва втрачає можливість використовувати своє майно - земельну ділянку на якій незаконно зареєстровано неіснуюче нерухоме майно, у власних цілях та на свій розсуд.

Прокурор вказував, що про порушення інтересів держави Київській міській раді було достеменно відомо ще з вересня 2019 року, оскільки TOB «MBB ГРУП» у 2019 році подано до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як уповноваженого органу Київської міської ради у сфері земельних відносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :90:116:0136, який повернуто на доопрацювання, зокрема, через необхідність обґрунтувати правомірність розташування об`єкту нерухомості.

З матеріалів вказаного проекту вбачається, що на земельній ділянці за TOB «MBB ГРУП» на праві приватної власності з вересня 2018 року зареєстровано нежитлову будівлю площею 98,2 кв.м.

Водночас, Київською міською радою та Департаментом земельних ресурсів, як органом, що виконує повноваження Київської міської ради щодо здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, не вжито жодних заходів спрямованих на захист інтересів держави.

На адресу Департаменту земельних ресурсів прокуратурою направлено листи від 28.04.2021 № 56-196вих-21 та від 07.05.2021 № 110вих-21 щодо надання інформації та проведення обстеження земельної ділянки.

Так, за результатами проведеного обстеження земельної ділянки кадастровий номер :90:116:0136 площею 1,5 га по вул. Промислова у Голосіївському районі міста Києва складено акт від 14.06.2021, з якого вбачається, що спеціалістом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) встановлено, що спірна земельна ділянка вільна від забудови, на земельній ділянці знаходиться лише дерев`яна будівля невстановленого призначення.

При цьому, з технічного паспорта об`єкта нерухомого майна, який містився в матеріалах проекту землеустрою, поданому TOB «MBB ГРУП» до Департаменту земельних ресурсів, будівля на яку зареєстровано право власності Товариством є цегельною з бетонним фундаментом.

Так, Печерська окружна прокуратура міста Києва з метою усунення виявлених порушень зверталась до Київської міської ради листом від 25.05.2021 № 56-2270 щодо необхідності вжиття заходів на захист інтересів держави.

На вказаний лист Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який виконує повноваження Київської міської ради щодо здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель та виконує відповідні функції згідно з Положенням про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), затвердженим рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 № 182/342 зі змінами та доповненнями, надано відповідь від 07.06.2021 № 0570202/1-13902, про те, що Департаментом від імені Київської міської ради заходи цивільно-правового характеру не вживались.

Крім того, під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції представник Київської міської ради позов прокурора підтримав.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» тим, що відповідним державним органом жодних заходів щодо припинення державної реєстрації права власності на нерухоме майно не вжито і вказаний інтерес був належним чином обґрунтований ним у позовній заяві.

Разом з тим, щодо доводів та вимог прокурора про скасування реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 98,2 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000) за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що проведена 28.08.2018 року за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. за № 42749072; за ТОВ «АВАНТУМ» (), що проведена 27.09.2018 за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. за № 43236173 та за ТОВ «МВВ ГРУП» (), що проведена 29.09.2018 за рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за № 43256591, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Способом захисту права є передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 1,5 га по АДРЕСА_1 знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог прокурора про скасування державної реєстрації права власності на неіснуюче нерухоме майно, яке у правовстановлюючих документах значиться, що розташоване на вказаній земельній ділянці, позаяк обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки не призведе до захисту порушеного права, яке, як стверджує прокурор, може виникнути в майбутньому. Крім того позивач не надав, а матеріали справи не містять будь-яких доказів того, які ж саме права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами державною реєстрацією права власності на нежитлову будівлю, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Доводи прокурора про можливе порушення в майбутньому прав територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради шляхом можливого незаконного заволодіння вказаною земельною ділянкою, відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що будь-яких належних і достатніх доказів порушення прав позивача вищезазначеною державною реєстрацією права власності на нерухоме майно матеріали справи не містять, а прокурор з одного боку вважає і доводить в суді, що цього нерухомого майна за зазначеною в державному реєстрі адресою не існує взагалі, а з другого боку вважає, що ця спірна нерухомість начебто розташована на вказаній земельній ділянці і, в майбутньому, власник (власники) нерухомого майна зможе претендувати на відведення земельної ділянки для її обслуговування, що потягне за собою порушення прав Київської міської ради та територіальної громади м. Києва, оскільки ці доводи є взаємовиключними. Крім того, позивачем не було заявлено позовних вимог щодо визнання недійсними правочинів, на підставі яких відбулася спірна державна реєстрація права власності на нерухоме майно, а чинним законодавством не передбачено звернення прокурора до суду з позовом щодо судового захисту прав та інтересів держави, які можуть бути порушеними у майбутньому.

З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а у іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: