ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, грошових коштів і витрат,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

17 грудня 2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, грошових коштів і витрат.

Позов мотивований тим, що відповідач 22 травня 2007 року взяв в неї в борг кошти в сумі 10 000 доларів США (261 107 грн.), між ними укладено договір позики у простій письмовій формі, такий договір в вигляді розписки від 22 травня 2007 року було складено і відповідач отримав від позивача ці кошти (для придбання собі житла) з обов`язком повернути суму боргу за вимогою позивача. Вимога позивача була, строк повернення грошових коштів в указаній сумі згідно розписки закінчився, але ці кошти відповідач не повернув.

Позивач вважала, що відповідач своїми діями порушив її права та інтереси, а тому просила стягнути з нього на її користь грошові кошти у вказаній сумі і суму судового збору. Гроші в борг отримані і використані, але в оговорений термін гроші позивачу відповідач в повній сумі не повернув, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідач не відповів нічого. Позивачу завдана шкода. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели. Позивач просила стягнути з відповідача вказаний борг з штрафними санкціями, витратами на правову допомогу та судовими витратами, задовольнивши позов в повному обсязі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

29 листопада 2022 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, грошових коштів і витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 22 травня 2007 року в сумі 261 107 грн., пеня 18 810, 43 грн., інфляційні втрати 53 344, 16 грн. та судові витрати: сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2 900 грн. і 454 грн., а всього 336 615 грн. 59 коп.

19 квітня 2023 року додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 14 187,50 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У серпні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а також скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що право на звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу виникло у ОСОБА_1 у невизначену дату, але в будь-якому випадку не пізніше 02 листопада 2017 року.

Крім того вказує, що судом було порушено норми процесуального права, оскільки він не був повідомлений належним чином про наявність справи, про дату, час та місце розгляду справи та був позбавлений можливості брати участь в судових засіданнях і користуватися належними йому процесуальними правами, зокрема, правом подачі заяви про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Губарєвої М.О. надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких ставиться питання про залишення апеляційної скарги без задоволення. У відзивах зазначено, що між сторонами дійсно давно йшли перемовини щодо повернення боргу, але саме вимога про повернення боргу була озвучена та направлена 14.09.02021 року на адресу відповідача. А звернення до поліції не є пред`явлення вимоги в розумінні мт.1049 ЦК України.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Іванова О.М. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала. Просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.236-240), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором позики грошей від 22 травня 2007 року, оформленого в вигляді простого письмового договору між позивачем ОСОБА_1 з одного боку і відповідачем ОСОБА_2 з другого боку в цей день, 22 травня 2007 року, відповідач отримав в борг від позивача кошти в загальній сумі 10 000 доларів США (що було еквівалентно 261 107 грн.) на умовах зворотності, відплатності та строковості, про що було складено письмовий договір, оформлений в вигляді договору розписки, розписки про отримання коштів; вказаною угодою передбачалися умови користування і повернення коштів, відсотки по закону і що строком повернення відповідачем грошей позивачу повинно бути за вимогою позивача або продажу відповідачем того житла, на яке він отримував у позивача позику. Вказані кошти відповідачем самостійно та на вимогу позивача в повному обсязі в зазначений термін не повернуті.

В порушення закону та умов укладеного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики належним чином не виконав, утворилася заборгованість. На вимогу позивача протягом 2018-2021 років повернути суму боргу відповідач відповів відмовою, сума боргу залишилася не повернутою, хоча термін сторони встановили конкретний, вимога позивача була, але борг відповідач на вимогу позивача і в зазначений термін не повернув. Після звернення позивача до суду відповідач так і не повернув суму боргу. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому числі (але не тільки), наданою позивачем розпискою, умови якої відповідачами не виконано, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення боргу.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням коштів позивача, було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача).

Також суд першої інстанції встановив, що позивач звернувся до суду з цим позовом 17 грудня 2021 року, протягом трьох років з моменту вимоги. Приймаючи до уваги вказане, суд вважав, що позивач можливо пропустив строк позовної давності з моменту укладання договору і за вказаний період, але відповідач не ставить питання про застосування цього строку, питання про визнання причин пропуску цього строку, поновлення цього строку стороною позивача не ставилося.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності є заява відповідача, матеріали справи не містять такого клопотання, відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 із вимогами та посиланнями на ст. 256, 257, 267 ЦК України та пропуск строку позовної давності відсутній, у зв`язку з чим суд не вбачав підстав для її застосування.

При таких обставинах суд першої інстанції прийшов до висновку щодо можливим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 261 107 грн., пеня 18 810 грн. 43 коп., інфляційні втрати 53 344 грн. 16 коп. та судові витрати: сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2 900 грн. і 454 грн., а всього 336 615 грн. 59 коп.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з наступних підстав.

Як вбачається з розписки (а.с.13) 22.05.2007 року ОСОБА_3 взяв в борг у позивачки 10 000 далів США, та у розписці зазначено, що гроші отримані для придбання квартири, та зазначено, що борг буде повернуто після продажу квартири.

З матеріалів цивільної справи відомо, що квартиру відповідач так і не продав та гроші не повернув.

Після 10 років перемовин у 2017 році позивачка зверталась до поліції, а 13.09.2021 року звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу (а.с.19).

А 17.12.2021 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення суми боргу.

При таких обставинах позивачкою не був пропущений трирічний строк звернення до суду, а тому для застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з цих підстав не має законних підстав.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що звернення до поліції 02.11.2017 року є вимогою для повернення грошей і саме з цього моменту йде відлік позовної давності.

Звернення до поліції це звернення до поліції, в якому ставиться питання про притягнення до кримінальної відповідальності.

А вимога до відповідача про повернення боргу була 13.09.2021 року (а.с.19), і саме з цього звернення йде відлік часу на звернення до суду.

Саме тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 20.09.2023 року.

Судді: