Справа №402/625/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді -Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання -Льошенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Благовіщенське Кіровоградської області, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ульяновського районного суду з вказаними позовними вимогами до Благовіщенської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Позов до суду мотивовано зі слідуючих підстав:

21.05.2005 року ОСОБА_1 купив склад, що знаходиться в АДРЕСА_1 в громадянки ОСОБА_2 . За належний склад позивач сплатив по 20 000 гривень ( двадцять тисяч гривень) ОСОБА_2 .

Даний склад належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, Розношенське КСП - Розношенське СТОВ та передано їй у власність.

Нотаріально договір купівлі - продажу не оформлявся хоча зазначений продавець обіцяла оформити договір в нотаріальному порядку до кінця 2005 року.

На даний час оформити склад неможливо оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Той факт, що ОСОБА_1 фактично володіє з часу купівлі складу до даного часу та факт купівлі складу у громадянки ОСОБА_2 підтверджується складеною розпискою та документами які додаються до позовної зави.

Позивач вважає, що добросовісно заволодів зазначеним складом, який розташований в с. Розношенське Голованівського району Кіровоградської області по Григорія Компанюка, яким фактично володіє більше 10 років. ОСОБА_1 протягом вказаного періоду за власні кошти проводив поточні та капітальні ремонтні роботи складу, здійснюють за ним постійний догляд.

Позивач не має можливості оформити право власності на вище зазначене приміщення складу, оскільки не має оригіналів правовстановлюючих документів, належному власнику спірного нерухомого майна, що змусило позивача звернутися з позовом до суду.

16 серпня 2023 року ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області відкрито провадження в спрощеному провадженні та призначено справу до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяви, якими підтримує заявлені позовні вимоги та просить розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача Благовіщенської міської ради не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника та визнання позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке:

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Оскільки представник відповідача визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідачів не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ( майновий сертифікат) серії КД №242485 виданого 26.07.2001 року ОСОБА_2 мала право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства - Розношенське КСП - СТОВ Розношенське, в склад майна якого входила частина складу, розташованого за адресою: в АДРЕСА_1 ( а.с.6).

21.03.2005 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 склад за 20 000 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1 , про що було складено розписку, в якій в свою чергу зобов`язувалася оформити договір-купівлі продажу в нотаріальному порядку до кінця 2005 року ( а.с. 7), однак оформлено даний договір не було, оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.5).

Факт користування з 2005 року до даного часу будівлею складу позивачем ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області від 07.08.20223 року за № 103 ( а.с. 8).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.9 постанови №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав": при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

Так, аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх зазначених умов у сукупності.

В ході розгляду справи судом встановлено, що є всі умови набуття позивачами права власності на будівлю складу за набувальною давністю, а саме: добросовісність користування будівлею, яке полягає у не вчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 10 років; відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; безперервність користування протягом 10 років; відсутність документів, які б свідчили про наявність у позивачів прав на цю будівлю. При цьому фактично, відповідач вчинив дії, що демонструють про його відмову від права власності на будівлю, а саме: в ніякий спосіб не виявляли дій, які б свідчили про його бажання здійснювати будь-які дії по реалізації права власності на будівлю, не бажає її використовувати і такі дії явно свідчать про усунення від володіння, користування і розпорядження будівлею без наміру зберегти будь-які права на цю будівлю.

З урахуванням вищезазначеного, враховуючи також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що за позивачами може бути визнано право власності на склад розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами, згідно їх позовних вимог, залишити за ними.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Благовіщенської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю приміщення складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі, понесені позивачем - залишити по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Л.Ю. Ясінський