Справа № 932/1367/23
Провадження № 2/204/1781/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Кошелюка Д.О.,

представника позивачки адвоката Шута А.І., представниці відповідача адвокатки Грищенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву представниці відповідача адвокатки Грищенко Ірини Василівни, про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває зазначена цивільна справа.

06 липня 2023 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представниці відповідача ОСОБА_2 адвокатки Грищенко І.В., про закриття провадження.

В обґрунтування заяви зазначено, що сторони з 18 липня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року по цивільній справі, шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 25 грудня 2018 року. Позивачка вказує, що за час перебування у шлюбі, 26 січня 2012 року сторонами було укладено шлюбний договір, відповідно до п. 2 якого, нерухоме та рухоме майно, що підлягає реєстрації, і майнові права, які були придбані сторонами за час зареєстрованого шлюбу до укладення цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя. Тому остання вважає, що саме такою власністю є квартира АДРЕСА_1 . Натомість, представниця відповідача вважає, що у справі відсутній предмет спору, оскільки п. 11 вищевказаного шлюбного договору визначено, що у випадку розірвання шлюбу майно рухоме та нерухоме, особисті немайнові права, набуті під час шлюбу залишаються тому з подружжя, на чиє ім`я вони зареєстровані. Разом з цим, стверджує про те, що позовна заява не містить доказів відносин між сторонами, оскільки всі питання щодо статусу будь-якого майна були вирішені при укладанні шлюбного договору, тому прохає суд провадження у справі закрити.

06 вересня 2023 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Шутом А.І., на адресу суду надано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання зазначено, що п. 2 шлюбного договору від 26 січня 2012 року передбачено, що нерухоме та рухоме майно, що підлягає реєстрації, і майнові права, які були придбані сторонами за час зареєстрованого шлюбу, до укладання цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, вимогами п. 13 шлюбного договору визначено, що у разі розірвання шлюбу майно, що є спільною сумісною власністю, підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах кожній. Таким чином вважає, що п. 2 шлюбного договору чітко визначено правовий статус спірного нерухомого майна, як спільну сумісну власність, оскільки відповідно до нотаріальної довідки квартиру було придбано під час зареєстрованого шлюбу, але до укладання шлюбного договору. В той же час зазначає про те, що п. 13 шлюбного договору визначено, що майно яке перебуває у спільній сумісній власності підлягає розподілу у рівних частках. При цьому, вказує на те, що п. 3 шлюбного договору визначено, що нерухоме та рухоме майно, що підлягає реєстрації та особисті майнові права, що будуть придбані після укладання цього договору, будуть вважатись особистою приватною власністю того із подружжя, на чиє ім`я вони придбані та зареєстровані. При цьому обов`язковою є наявність нотаріально посвідченого підтвердження одного із подружжя про придбання такого майна у особисту приватну власність. Тому вважає, що п. 11 шлюбного договору, на який посилається сторона відповідача, необхідно розуміти в контексті всього договору та з урахуванням п. 2, п. 3 та п.13. Таким чином, п. 11 стосується майна, яке було придбано відповідною стороною після укладання шлюбного договору. Зазначені умови договору повністю узгоджуються із ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України. Вважає, що клопотання сторони відповідача не містить правового підґрунтя та підстав для закриття провадження, оскільки предмет спору наявний, як і наявні підстави у позивачки для звернення до суду із даним позовом, що повністю обґрунтовано у тексті позову, а тому прохає суду у задоволенні заяви про закриття провадження відмовити.

У судовому засіданні представниця відповідача адвокатка Грищенко І.В., заяву про закриття провадження у справі підтримала, прохала суд її задовольнити, обґрунтування надала аналогічні тексту заяви.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Шут А.І., проти задоволення заяви про закриття провадження у справі заперечував, обґрунтування надав аналогічні тексту письмових заперечень.

Суд, вивчивши подану заяву, ознайомившись з матеріалами справи та письмовими запереченнями, оглянувши у судовому засіданні примірники шлюбного договору сторін, заслухавши доводи учасників процесу, дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21), суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року у справі № 199/5945/18 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 25 грудня 2018 року (а. с. 4-5).

За час перебування у шлюбі, 26 січня 2012 року сторонами було укладено шлюбний договір (а. с. 12-13).

Так, пунктом 1 вказаного договору визначено, що нерухоме та рухоме майно, що підлягає реєстрації, і особисті майнові права, які належали кожній із сторін на правах особистої приватної власності до укладення шлюбу, належатимуть стороні в майбутньому на правах особистої приватної власності, незалежно від тривалості спільного користування і спільних вкладень (поліпшень) після укладення шлюбу та цього шлюбного договору.

При цьому, п. 2 даного договору визначено, що нерухоме та рухоме майно, що підлягає реєстрації і майнові права, які були придбані сторонами за час зареєстрованого шлюбу, до укладення цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з цим, п. 3 цього договору визначено, що нерухоме та рухоме майно, що підлягає реєстрації та особисті майнові права, що будуть придбані після укладення цього договору будуть вважатись особистою приватною власністю того подружжя, на чиє ім`я вони придбані та зареєстровані. При цьому обов`язкова наявність нотаріально посвідченого підтвердження (згоди) одного із подружки про придбання такого майна у особисту приватну власність іншого.

Приписами п. 4 шлюбного договору від 26 січня 2012 року визначено, що нерухоме та рухоме майно, що підлягає реєстрації та особисті майнові права, що будуть набуті сторонами після укладення цього договору на підставі договору дарування або у порядку спадкування є особистою приватною власністю того із подружжя, на чиє ім`я вони набуті та зареєстровані та належатимуть стороні в майбутньому на правах особистої приватної власності, незалежно від тривалості спільного користування і спільних вкладень (поліпшень) після укладення цього шлюбного договору.

Разом з цим, п. 5 цього договору визначено, що сторони можуть придбати майно (рухоме і нерухоме) спільно, як спільну часткову власність, визначивши у договорі частку кожного, або як спільне сумісне майно, безпосередньо зазначив про цей факт у відповідному договорі. Управління та розпорядження майном, що є спільною частковою власність або спільною сумісною власністю подружжя, здійснюється за згодою сторін.

Вказаним шлюбним договором визначено, що у разі розірвання шлюбу майно (рухоме і нерухоме), особисті майнові права придбані (набуті) під час шлюбу залишаються тому із подружжя, на чиє ім`я вони зареєстровані, про що зазначено у п. 5 договору.

При цьому, п. 13 цього договору визначено, що у випадку розірвання шлюбу майно, що є спільною сумісною власністю, підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах кожній.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що шлюбний договір від 26 січня 2012 року, що укладений між сторонами у справі вирішує питання статусу майна подружжя виключно за тієї чи іншої умови його набуття, натомість в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про порядок та підстави набуття права власності на спірне майно, суд дійшов переконливого висновку про наявність предмету спору та відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 255, 260-261, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представниці відповідача адвокатки Грищенко Ірини Василівни, про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Приваліхіна