Справа № 202/4129/20
Провадження № 2/202/30/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Травкіної В.Р.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, п`ята дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_9 з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, п`ята дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що зареєстрований та проживає у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а інша 1/2 частка житлового будинку належала його племіннику ОСОБА_10 . У належній йому 1/2 частині будинку проживає його син ОСОБА_6 з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_10 проживав у іншій 1/2 частині будинку з матір?ю ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та після її смерті проживав один. Племінник усе своє життя вів аморальний спосіб життя, не працював, зловживав алкогольними напоями та займався кримінально противоправними діями в наслідок чого був позбавлений волі. ОСОБА_10 отримав черепно-мозкову травму голови, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і тривалий час був у тяжкому стані. ОСОБА_10 також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, мав борги по кредитах та по сплаті комунальних послуг.

25.05.2020 йому стало відомо, що його племінник раптово помер та невідомий чоловік повідомив, що він є новий власник 1/2 частки спірного будинку. Після цього з`ясувалось, що 20.05.2020 його племінник ОСОБА_10 подарував 1/2 частину будинку ОСОБА_5 , а через день, ІНФОРМАЦІЯ_5 раптово помер у цьому ж будинку.

Зазначав, що зазначеним договором дарування порушені його майнові права як співвласника та близького родича померлого, а також порушені права неповнолітніх дітей - його онуків, які постійно проживають у зазначеному домоволодінні в частині користування нерухомістю за цією адресою. Вважає, що волевиявлення його племінника за таких обставин не було вільним та не відповідало його дійсній волі. Те, що він раптово помер - через два дні після оформлення договору дарування шокувало усю їх родину. Зловживання спиртними напоями, вживання інших заборонених речовин, перенесена травма голови негативно відобразилися на свідомості племінника, та він подарував єдине своє житло невідомій особі. Зазначене свідчить, що померлий племінник не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, волевиявлення дарувальника не було вільним і не відповідало його волі.

Представник ОСОБА_5 адвокат Ковирєв М.В. не визнав позовні вимоги, вважав їх безпідставними, необґрунтованими і заперечував щодо їх задоволення. В 2017 році він познайомився з ОСОБА_10 . У подальшому між ними склалися приятельські відносини, які згодом переросли у міцну дружбу. Бачились і спілкувались вони не досить часто, проте стосунки були приязні і довірчі. Оскільки ОСОБА_10 не ладнав зі своїми родичами, які проживали з ним в одному домоволодінні, то він його не знайомив з ними і дуже рідко запрошував до себе додому, вважаючи за краще спілкуватися та зустрічатися поза своїм помешканням. Протягом їх спілкування він дізнався, що життя його друга склалось досить непросто. ОСОБА_10 відбув покарання у вигляді позбавлення волі та після звільнення був розгублений, розчарований в житті і не зміг соціально адаптуватися. Зі створенням власної родини в нього не склалось. Після смерті батька у 2008 році і матері у 2018 році він залишився один, оскільки від інших родичів, зокрема від позивача та членів його родини моральної або матеріальної підтримки він не отримував і вони не схвалювали його спосіб життя, проте не намагалися зрозуміти причини цього, та допомогти, а навіть навпаки - постійно його засуджували та навіть судились з ним, не змогли знайти спільну мову з приводу користування спільним майном. Так дійсно, ОСОБА_10 , перебуваючи у скрутній життєвій ситуації, іноді знаходив розраду у вживанні спиртного та протягом останніх років свого життя мало уваги приділяв своєму здоров`ю, що, на його думку, і послугувало причиною його передчасної трагічної смерті. Він намагався надати допомогу другу, яка була в його силах, як моральну так і матеріальну.

Зокрема, коли в ОСОБА_10 була скрута з фінансами він надавав йому грошові кошти, допомагав продуктами та, за необхідності, ліками. ОСОБА_10 будучи, незважаючи на все, людиною доброю і вдячною, цінив їх дружбу і його допомогу. Останнім часом перед своєю смертю, дійсно не дуже добре почувався і ніби передчував, що з ним може статись незворотне, тому він вирішив допомогти йому і найняв робітницю - ОСОБА_13 , яка раз на декілька днів навідувалась до нього, щоб принести їжі та допомогти по господарству. Саме вона, прийшовши 25.05.2020 і виявила факт його смерті.

Незадовго до своєї смерті ОСОБА_10 сказав, що він хоче якимось чином віддячити йому за ту допомогу, яку він йому надавав. Він відмовлявся, проте ОСОБА_10 наполягав. Оскільки із коштовних речей у нього було лише житло, в якому ОСОБА_10 проживав, він запропонував подарувати частину домоволодіння йому, оскільки в нього не було ані дружини, ані дітей, а залишати його іншим родичам він не бажав.

20.05.2020 вони вирушили до п`ятої дніпровської державної нотаріальної контори та уклали між собою договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_10 , подарував, а він ОСОБА_5 прийняв у дар вказане нерухоме майно. Цей договір ОСОБА_10 підписав особисто за власним бажанням, перебуваючи у здоровому глузді та ясній пам`яті, маючи чіткий і однозначний намір на його укладення. Після укладення цього договору, він на декілька днів поїхав з міста у справах, а 25.05.2020 він дізнався про смерть ОСОБА_10 .

Зазначав, що позивач стверджує, що волевиявлення ОСОБА_10 при укладенні спірного правочину не було вільним і не відповідало його волі, проте не наводить буд-яких доказів на підтвердження таких тверджень, а керується лише власними припущеннями. За життя у померлого ОСОБА_10 не діагностовано будь-яких неврологічних захворювань, а у лютому 2020 року ОСОБА_10 проходив психіатричний огляд у лікаря-спеціаліста і будь-яких психіатричних відхилень виявлено при огляді не було. Наголошував, що позивач не уточнює, які саме його права або інтереси порушені. Також, позивачем не наведено жодних нормативних підстав, які б обґрунтовували його право виступати на захист порушених прав його неповнолітніх онуків, та навіть не вказано, які їх права він вважає порушеними внаслідок укладення спірного договору.

У даному випадку, онуки позивача не мали ані права власності, ані права користування майном, що належало ОСОБА_10 , а тому укладення правочину жодним чином не вплинуло на обсяг прав дітей на вказане майно. Крім того, правочин вчинила особа, яка жодним чином не була причетна до піклування над вказаними дітьми та правочин був вчинений ОСОБА_10 , щодо розпорядження своєю власною часткою у праві власності, яка належала йому одноосібно. Звертав увагу суду, що згідно до матеріалів технічної інвентаризації, домоволодіння за адресою; АДРЕСА_1 , складається з 2-х ізольованих між собою квартир, які знаходяться в одному індивідуальному житловому будинку. ОСОБА_10 користувався квартирою АДРЕСА_2 , а позивач та його сім`я, включаючи його онуків, користуються квартирою АДРЕСА_3 . Таким чином, жодних прав користування відчуженою часткою ОСОБА_10 , яка фактично являє собою ізольовану квартиру АДРЕСА_2 в спірному житловому будинку, онуки позивача не мали.

Представник позивачів з`являвся в судові засідання, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача також з`являвся в судові засідання, просив відмовити в задоволення позовних вимог.

Представник органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи.

Представник п`ятої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи.

ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, п`ята дніпровська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи.

У судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_5 який повідомив суду, що у 2017 році познайомився з ОСОБА_10 . Вони періодично зустрічалися та у них склалися дружні відносини. Зазначав, що з родичами у ОСОБА_10 були погані відносини. При укладенні договору дарування він був присутній, та договір був підписаний без жодного примусу.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 здійснено заміну позивача ОСОБА_9 на його правонаступників ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, п`ята дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків.

ОСОБА_9 , є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 25.09.2009 державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О., зареєстрованим в реєстрі за № 5-1906 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24251602 від 26.10.2009.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 18.11.2021 року, актовий запис № 2418, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2022 витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Коваленко І.М. копію спадкової справи заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцями позивача є: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Інша 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. 28.03.2016, зареєстрованого в реєстрі за №579. ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_14 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Встановлено, що 20.05.2020 між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г.

Відповідно до висновку експерта № 1954-21 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 20.07.2021, який складений експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Соломахою Ю.В., рукописний запис «Олешко» та підпис від імені ОСОБА_10 в графі «ДАРУВАЛЬНИК» договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 20.05.2020, що укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., зареєстрований у реєстрі за № 3-251, виконані самим ОСОБА_10 під дією природних збиваючих факторів, обумовлених його незвичним психофізичним станом, вірогідніше за все станом алкогольного /наркотичного/ сп`яніння вищого за середній рівень.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови.

За ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чи Положення ст. 225 ЦК України, виходячи зі змісту наведеної вище правової норми, поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При цьому підставою для визнання правочину недійсним згідно зі ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно тексту оспорюваного договору дарування від 20.05.2020 вбачається, що дарувальник перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарував 1/2 частину житлового будиноку з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

При цьому, посвідчуючи вказаний договір, нотаріус встановив сторони договору та їх дієздатність.

Зважаючи на викладене, з урахуванням презумпції психічного здоров`я фізичної особи та недоведеності абсолютної неспроможності ОСОБА_10 в момент вчинення оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, для визнання договору дарування недійсним.

Сам по собі факт перебування дарувальника під дією природних збиваючих факторів, обумовлених його незвичним психофізичним станом, вірогідніше за все станом алкогольного /наркотичного/ сп`яніння вищого за середній рівень не є абсолютним та достатнім доказом його неспроможності розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору дарування.

Доказів того, що ОСОБА_10 під час укладення договору дарування був абсолютно неспроможним матеріали справи не містять та позивачем також надано не було.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Щодо надання попереднього дозволу органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна.

Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61- 29000св18), а тому доводи в цій частині не заслуговують на увагу.

Відсутність у договорі дарування кадастрового номера земельної ділянки і її розміру не порушує прав позивачів щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, оскільки цим договором не вирішувалась питання щодо земельної ділянки.

Згідно з пунктом 12 оскаржуваного договору земельна ділянка, на якій розташований будинок з господарськими спорудами, не є власністю дарувальника ОСОБА_10 .

Таким чином, відсутні підстави для визнання договору дарування частини житлового будинку недійсним, оскільки порушень законних прав позивача, у зв`язку з відсутністю у цьому договорі умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, не допущено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 707/16/19.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, п`ята дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 229, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, п`ята дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда