ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5438/23 Справа № 185/9265/22 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року у справі № 185/9265/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання (суддя першої інстанції Зінченко А.С.), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 30 червня 1975 року він працював у структурі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля».

17 вересня 1995 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до повідомлення про хронічне професійне захворювання позивача від 16 листопада 1995 року йому було встановлено діагноз: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Дані захворювання були визнані професійними.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 21 вересня 1995 року позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 25%.

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 19 березня 2001 року серії ДНА-01 № 240522 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 45%.

У зв`язку з указаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.

Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 245000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 80000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та позивач, в інтересах якого діє адвокат, кожен окремо, звернулися з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір суми відшкодування моральної шкоди з 80000,00 грн. до 245000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди є необгрунтованим та ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Так, апелянт зазначив про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що дану справу слід розглядати в порядку загального позовного провадження, оскільки, на думку адвоката Мотуза О.В., категорія справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоровя на виробництві відноситься до справ незначної складності, розгляд яких слід проводити у порядку спрощеного провадження.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності не є об`єктом оподаткування доходу платника податку.

Крім того, представник позивача зазначив про те, що судом значно занижено розмір компенсації моральної шкоди, оскільки він не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

В апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягає скасуванню, так як його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування всіх фактичних обставин справи.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дав оцінки заяві відповідача про застосування строку позовної давності, при тому, що вперше позивачеві втрата професійної працездатності була встановлена 21.09.1995 року, він тривалий час отримував регресні виплати та страхові виплати, тому був обізнаний про порушення його права, в той час, як до суду з даним позовом звернувся лише у жовтні 2022 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року матеріали цивільної справи витребувано з районного суду.

19 травня 2023 року цивільна справа № 185/9265/22 надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2023 року справу повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення, після чого вона повернулася 05 червня 2023 року.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року залишено без руху.

27 червня 2023 року апелянтом усунуто недоліки в апеляційній скарзі.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою відповідача, надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено скаргу до розгляду.

Копію ухвали про відкриття провадження за апеляційною скаргою відповідача та повідомлення про призначення справи представник відповідача та представник позивача отримали 27 червня 2023 року на їх електронні адреси.

29 червня 2023 року від представника позивача - адвоката Мотуза О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги відповідача без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 30.06.1975 по 17.09.1995 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля».

17 вересня 1995 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.11.1995 ОСОБА_1 має діагноз: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія, причина професійного захворювання тяжка фізична праця.

Відповідно до повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) № 2320 від 16.11.1995 ОСОБА_1 має діагноз хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом.

Хронічне професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Відповідно до довідки ВТЕК від 21.09.1995, позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 15% безстроково.

Згідно виписки з акта огляду во ВТЕК від 19.02.1996, позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 45%, дата переогляду 15.02.1997.

Відповідно до довідки МСЕК від 19.03.2001 серії ДНА-01 № 240522, позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 45% з 01.03.2001 безстроково.

Згідно з довідкою МСЕК від 19.03.2001 серії ДНА-04 № 240522 позивач повторно оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - професійне захворювання.

Триваючі проблеми зі здоров`ям, отримані внаслідок хронічного професійного захворювання позивача, періодичні лікування, підтверджуються, також, наданими виписками зі історій хвороб позивача.

Моральна шкода позивачу відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 23.06.1993 № 472 не виплачувалась.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди з урахуванням встановлених обставин, причин виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання та встановлення йому 45 % втрати професійної працездатності і третьої групи інвалідності, а також наслідків професійного захворювання.

Так, Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції значно занижено розмір компенсації моральної шкоди, оскільки він не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки судом дано правильну правову оцінку усім доказам, наявним у матеріалах справи та визначено розмір суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з яким розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Посилання апелянта ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що дану справу слід розглядати в порядку загального позовного провадження, не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки статтею 274 ЦПК України визначено справи, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, і у разі розгляду такої справи у порядку спрощеного провадження рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, однак віднесення справи до таких, що підлягають у порядку загального позовного провадження, є дискрецією суду і прав сторін не порушує.

Також необгрунтованими, на думку апеляційного суду, є посилання апелянта ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоровя та стійкою втратою працездатності не є об`єктом оподаткування доходу платника податку з наступних підстав.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Визначена судом сума моральної шкоди 80000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2023 року, тому висновок суду першої інстанції про те, що ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів є правильним.

Посилання апеляційної скарги відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом є необґрунтованим, оскільки відповідно до статті 83 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушених особистих немайнових прав, крім випадків передбачених законом.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-24цс15.

Також згідно з пунктом 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д.Канурна

Т.В.Космачевська

О.В. Халаджи