Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3628/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючий-суддя Надопта А.А.,

секретар судового -засідання Онисько С.С.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Виноградів померла далека родичка ОСОБА_2 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 .На момент її смерті з нею постійно проживала позивачка ОСОБА_1 (проживала і була зареєстрована в цій квартирі на протязі п`яти років). На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповідального розпорядження не залишала. У зв`язку з тим, що позивачка з ОСОБА_2 не були кровними родичами, тому згідно спадкового права Цивільного кодексу УРСР позивачка не мала права на спадкування (так як такої черги спадкування як постійне проживання у нормах кодексу не було).

Позивачка ОСОБА_1 хотіла прийняти спадщину за ОСОБА_2 , звернулась із заявою в БТІ, виготовила і технічний паспорт і довідку, потім звернулась до Державного нотаріуса Боричок К.В., але заяву на спадкування від позивачки не прийняли, поскільки не є спадкоємцем.

Покійна ОСОБА_2 жодних близьких (дітей,чоловіка,братів, сестер або ін.) і далеких родичів так само не мала, тому квартира як безхазяйна річ в порядку ст.555 Цивільного кодексу УРСР (Перехід спадщини до держави) і Державним нотаріус Боричок К.В. на квартиру було видано «Свідоцтво про право на спадщину за законом» від 06.04.1996 року, з реєстрацією за №401, згідно якого «майно гр.. ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за правом спадкоємства переходить до державни в особі Виноградівської міської ради народних депутатів. Спадкове майно на яке видано це свідоцвто складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 сім.».

Свідоцтво було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за Виноградівської міської ради народних депутатів (пітверджується довідкою №10 від 18.01.2023 року і витягом з журналів реєстрації). При тому, що у довідці від 12.01.2023 року за №4 вказували директор КП «ВРБТІ», що житлова квартира за адресою АДРЕСА_3 (бувша АДРЕСА_4 … зареєстрована за ОСОБА_2 .

Право власності на квартиру за ОСОБА_2 (до переходу права власності) посвідчувалось технічним паспортом на квартиру і Свідоцтвом про право власності на житло від 10.03.1994 року.

В даній квартирі зареєстрована позивачка ОСОБА_1 з 10.10.1995 року і проживала ще до цього пару років без реєстрації, і саме і в цій квартирі проживає вона і на даний час.

Позивачка ОСОБА_1 особисто користувалась і володіє даною квартиорю відкрито і безперервно на протязі останніх 28 років.

У зв`язку з наведеним, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідач-представник Виноградівської міської ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання заявленого позову.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Виноградів померла далека родичка ОСОБА_2 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 (на даний час назва АДРЕСА_5 .

На момент її смерті з нею постійно проживала позивачка ОСОБА_1 (проживала і була зареєстрована в цій квартирі на протязі п`яти років). На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповідального розпорядження не залишала. У зв`язку з тим, що позивачка з ОСОБА_2 не були кровними родичами, тому згідно спадкового права Цивільного кодексу УРСР позивачка не мала права на спадкування (так як такої черги спадкування як постійне проживання у нормах кодексу не було).

Позивачка ОСОБА_1 хотіла прийняти спадщину за ОСОБА_2 , звернулась із заявою в БТІ, виготовила і технічний паспорт і довідку, потім звернулась до Державного нотаріуса Боричок К.В., але заяву на спадкування від позивачки не прийняли, поскільки не є спадкоємцем.

Покійна ОСОБА_2 жодних близьких (дітей,чоловіка,братів, сестер або ін.) і далеких родичів так само не мала, тому квартира як безхазяйна річ в порядку ст.555 Цивільного кодексу УРСР (Перехід спадщини до держави) і Державним нотаріус Боричок К.В. на квартиру було видано «Свідоцтво про право на спадщину за законом» від 06.04.1996 року, з реєстрацією за №401, згідно якого «майно гр.. ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за правом спадкоємства переходить до державни в особі Виноградівської міської ради народних депутатів. Спадкове майно на яке видано це свідоцвто складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 сім.».

Свідоцтво було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за Виноградівської міської ради народних депутатів (пітверджується довідкою №10 від 18.01.2023 року і витягом з журналів реєстрації). При тому, що у довідці від 12.01.2023 року за №4 вказували директор КП «ВРБТІ», що житлова квартира за адресою АДРЕСА_3 (бувша АДРЕСА_4 … зареєстрована за ОСОБА_2 .

Право власності на квартиру за ОСОБА_2 (до переходу права власності) посвідчувалось технічним паспортом на квартиру і Свідоцтвом про право власності на житло від 10.03.1994 року.

Згідно з довідкою за 2002 рік, виданою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації», - «житлова однокімнатна квартира яка знаходиться в АДРЕСА_3 , завершена будівництвом та інвентаризаційна вартість станом н ачервень 2022 року становить 129290 грн. … Загальна корисна площа однокімнатної квартири, становить 30,4 м.кв. в тому числі житлова 16,4 м.кв. …зареєстрована за ОСОБА_2 ».

В даній квартирі зареєстрована позивачка ОСОБА_1 з 10.10.1995 року і проживала ще до цього пару років без реєстрації, і саме і в цій квартирі проживає вона і на даний час.

За ці роки з 1995 року по 2023 рік (більше 28 років) позивачкою особисто сплачуються всі рахунки за електроенергію, за газ, за водовідведення. Всі рахунки за газ, електроенергію, водовідведення заведені на ім`я позивачки ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 особисто користувалась і володіє даною квартиорю відкрито і безперервно на протязі останніх 28 років, наглядає за нею, жодних проблем і непорозумінь з міською радою не було.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Позивачка ОСОБА_1 проживаючи в спірній квартирі (проживала позивачка а зареєстрована така квартира за місською радою) більше 28 років, набула право власності на даний будинок за набувальною давністю.

У відповідності до статті 47 Конституції України, від 28 червня 1996 року, - «Кожен має право на житло, а також те ,що «Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду».

Також статтею 9 Житлового Кодексу Української РСР (Житлові права громадян) визначено, що - «Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом».

Статтею 17 Цивільного кодексу Української РСР ( Місце проживання), було визначено, що - «Місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає».

Статтею 29 Цивільного кодексу України, від 16.01.2003 року (з послідуючими змінами), визначено, що - - «Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

ч.2 стаття 310 цього ж кодексу передбачає , що - «Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.»

Також статтею 379 цього ж кодексу визначено, що - «Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.»

Згідно ст..157 Житлового Кодексу Української РСР,від ЗО червня 1983 р.№ 5464-Х (з послідуючими змінами) - «Членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення».

Стаття 116 в свою чергу передбачає виключні підстави та порядок «виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення», а саме : «Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого...Осіб, які самовправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення».

Статтею 2 Закону України «Про власність», діючого станом на 1998 рік, (Право власності), було визначено, що -«1. Право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. 2. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. 3. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Також статтями 12 (Підстави виникнення права приватної . власності) і ст.13 (Об`єкти права приватної власності) цього Закону визначено, що - «1. Праця громадян с основою створення і примноження їх власності. 2. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом» і «1. Об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення».

Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальної давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Статтею 55 Конституції України визначено, що - «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом...Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань».

Статтею 319 ЦК України (Здійснення права власності), визначено, що - 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону».

Також статтею 321 ЦК України (Непорушність права власності). Передбачено, що -«1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і це його право є непорушним. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження майном.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком, а згідно п.п.10 п.27 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Обрані позивачем ОСОБА_1 способи захисту відповідають визначеним ст.ст.16, 21 ЦК України способам захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленного позову.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати житлову квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_6 , загальною площею 30,4 м.кв., в тому числі житловою 16,4 м.кв., інвентарною вартістю 129290 (сто двадцять девять тисяч двісті дев`яносто) гривень, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою АДРЕСА_3 , за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийА. А. Надопта