КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8509/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року місто Київ

справа №754/11532/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року про відмову у задоволенні заяви, постановлену під головуванням судді Таран Н.Г., повний текст ухвали складено 16 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просила:

визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову.

Визнано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасовано, у цій частині залишено в силі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року.

У жовтні 2022 року представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подавдо Деснянського районного суду міста Києва заяву, в якій просив переглянути рішення Деснянського районного суду містаКиєва від 28 лютого 2020 року за нововоявленими обставинами, скасувати вказане рішення в частині ОСОБА_4 та постановити нове, яким визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовував тим, що 22 вересня 2022 року під час ознайомлення з матеріалами іншої справи Деснянського районного суду міста Києва №754/1021/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , йому стало відомо про надання представником ОСОБА_4 - ОСОБА_8 суду засвідчених ОСОБА_4 копій договорів споживчого кредиту від 23 листопада 2007 року між ним та «Укрсиббанк» на суму 72000 доларів США одним платежем саме для придбання квартири АДРЕСА_2 та іпотеки «Укрсиббанк» з дружиною останнього ОСОБА_9 від цієї ж дати.

Вказував, що до матеріалів справи на запит суду надійшла відповідь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського районну м. Києва» від 05 серпня 2022 року №46-1550, з якої вбачається, що в її розпорядженні немає договору найму квартири АДРЕСА_1 , який мав укладатись на підставі Розпорядження Деснянської РДА м. Києва про зміну договору найму з попереднім наймачем квартири ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що представник відповідача ОСОБА_8 ввела суд в оману про відсутність у ОСОБА_4 іншого житла і нібито домовленість з наймачем спірної квартири ОСОБА_3 про збереження за ним права користування цією квартирою при наявності в дійсності такого житла, в якому ОСОБА_4 проживає постійно з 2007 року по даний час, та відсутності належних і допустимих доказів домовленості між ним і ОСОБА_3 про збереження за ним права користування спірною квартирою.

Посилався на те, що третій особі ОСОБА_1 вказані обставини не були і не могли бути відомі на час розгляду справи, оскільки ОСОБА_4 особисто в судове засідання не з'являвся, а його представник ОСОБА_8 на порушення процесуального закону недобросовісно стверджувала протилежне і свідомо приховала їх від суду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та заяву задовольнити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви, яка обгрунтовується п.1 ч.4 ст.423 ЦПК України з посиланням на протилежні від встановлених в рішенні від 28 лютого 2020 року юридичні факти, з наданням достовірних допустимих і належних доказів обману суду представником відповідача, які до того ж, не заперечуються відповідачем, а визнаються ним за умовчанням, неправильно посилався на імперативне положення п.2 ч.4 ст.423 ЦПК України щодо переоцінки доказів.

Вказував, що суд безпідставно у відсутність з поважних причин представника ОСОБА_1 (через повітряну тривогу на час призначений для розгляду заяви), розглянув заяву останньої лише з участю представника ОСОБА_4 , при цьому навіть не запитав у останньої причини введення суду в оману про відсутність у ОСОБА_4 іншого житла, факт який зафіксований як документами, які вона подавала у справі, так і її усними заявами у всіх судових засіданнях в даній справі, зафіксовані технічними записами цих судових засідань.

Зазначав, що суд безпідставно відмовив у обов`язковій участі в судовому засіданні ОСОБА_4 і свідків, про що представник ОСОБА_1 просив суд в заяві, поданій електронною поштою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 надійшло клопотання, в якому остання просила розглядати справу у її відсутність та відсутність відповідача ОСОБА_4 , апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 ч.2 ст.423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року суд повторив власні висновки вже відображені в рішенні «Брумареску проти Румунії», що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Також у п.44 Суд зазначив, що така процедура (перегляд за нововиявленими обставинами) не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно з п.3 вказаної постанови нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

За правилами цивільно-процесуального законодавства, обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, заява № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов'язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені судом, який ухвалював це рішення, не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомі тільки після його ухвалення.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи.

Крім того, судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені ч.2 ст.423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені ч.2 ст.423 ЦПК України були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову.

Визнано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасовано, у цій частині залишено в силі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року.

Ухвалюючи рішення від 28 лютого 2020 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за домовленістю з іншими членами сім'ї не проживають у спірній квартирі у зв'язку із тим, що площа вказаної не дає можливості останнім проживати в ній разом із своїми сім'ями і у відповідачів відсутнє інше житло, через що вказані обставини суд першої інстанції вважав поважними причинами їх відсутності у спірній квартирі понад шість місяців.

Суд першої інстанції також врахував, що позивач, отримуючи письмову згоду від відповідачів про зміну договору найму житлового приміщення, та подаючи її на розгляд до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, фактично визнала факт наявності у останніх прав та обов'язків члена сім'ї наймача квартири нарівні з нею, тобто погодилась, що відповідачі не проживають у квартирі з поважних причин, через що підстави для задоволення позову відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , подаючи до суду першої інстанції відзив на позовну заяву вказувала на те, що відповідач ОСОБА_4 за домовленістю з іншими членами сім'ї наймача переїхав проживати до квартири дружини за адресою: АДРЕСА_2 зі збереженням місця реєстрації останнього у спірній квартирі. Зазначала, що після смерті попереднього наймача сторони по справі дійшли згоди про зміну договору найму житлового приміщення на позивача, за умови, що в подальшому буде вирішено питання про її приватизацію на всіх членів сім'ї наймача. У зв'язку із чим, відповідач ОСОБА_4 надав письмову згоду про визнання позивача наймачем за раніше укладеним договором найму житла.

До вказаного відзиву було додано копії: свідоцтва про шлюб відповідача ОСОБА_4 з ОСОБА_9 , витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_4 не має у власності нерухомого майна; договору іпотеки №70777 від 23 листопада 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_9 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний договір іпотеки укладений на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 №0 від 23 листопада 2007 року та за кредитним договором укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 №0 від 23 листопада 2007 року.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, яка була прийнята у даній справі, суд касаційної інстанції зазначив, що посилання апеляційного суду на договір іпотеки від 23 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк», за яким квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_9 , було передано в іпотеку банку у повній мірі не доводить наявність іншого житла у відповідача ОСОБА_4 .Надання ним згоди на укладення цього договору не може у повній мірі свідчить про те, що предмет іпотеки є його власністю. При цьому зазначені обставини не можуть бути встановлені під час розгляду цієї справи.

Отже, обставина на яку посилається заявник як на доказ наявності нововиявлених обставин, а саме на те, що представником відповідача ОСОБА_8 було введено суд в оману про відсутність у ОСОБА_4 іншого житла і нібито домовленість з наймачем спірної квартири ОСОБА_3 про збереження за ним права користування цією квартирою при наявності в дійсності такого житла, в якому ОСОБА_4 проживає постійно з 2007 року по даний час, та відсутності належних і допустимих доказів домовленості між ним і ОСОБА_3 про збереження за ним права користування спірною квартирою, існувала на час постановлення оскаржуваного судового рішення, отже не може бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, обставини, на які посилався заявник як на нововиявлені зводяться до переоцінки доказів, які вже оцінив суд у процесі розглядуданої справи.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року.

Колегія суддів звертає увагу, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) від 19 лютого 2009 року, де в п.33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescuv. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Доводи заявника зводяться до бажання повторного перегляду вже вирішеної справи тільки з метою її нового слухання і вирішення, проте це порушує принцип остаточності рішення суду (res judicata).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно у відсутність з поважних причин представника ОСОБА_1 (через повітряну тривогу на час призначений для розгляду заяви), розглянув заяву останньої лише з участю представника ОСОБА_4 , колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року було призначено на 10 березня 2023 року о 12.00 год., про що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був повідомлений належним чином під розписку.

Згідно інформації з ресурсу мережі Інтернет, яка є загальнодоступною 10 березня 2023 року повітряна тривога у місті Києві та Київській області була оголошена о 09.12 год., а відбій тривоги був о 10.34 год.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на електронну пошту суду першої інстанції 10 березня 2023 року о 11.41 год. надійшла заява про виклик свідків, витребування доказів, залучення третьої особи та відкладення розгляду справи, у зв`язку з повітряною тривогою.

Як вбачається з протоколу судового засідання Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року судове засідання було розпочате о 12:05:48 год. та ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про виклик свідків, витребування доказів, залучення третьої особи та відкладення розгляду справи.

Таким чином, судом першої інстанції було дотримано процесуальні норми при розгляді заяви третьої особи ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: