13.09.2023 Єдиний унікальний номер 205/7849/23
Провадження № 2/205/2753/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Другої Маріупольської державної нотаріальної контори, про визнання неправомірною та скасування нотаріальної дії державного нотаріуса Другої Маріупольської нотаріальної контори Царьової Інни Валентинівни,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , Другої Маріупольської державної нотаріальної контори, в якій просить визнати неправомірною та скасувати нотаріальну дію державного нотаріуса Другої Маріупольської нотаріальної контори Царьової Інни Валентинівни по посвідченню довіреності № 2-2287 від 17.10.2003 року на ім`я ОСОБА_2 з моменту її вчинення та реєстрації, тобто з 17.10.2003 р.

Ознайомившись з позовною заявою та наявним матеріалами, приходжу наступного висновку.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, ухвалою суду від 02.08.2023 року витребувано від Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача ОСОБА_2 та отриманого інформаційне повідомлення, зареєстрованого в канцелярії 17.08.2023 р., згідно якого ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєвої Н.О. від 21.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк з дня отримання копії даної ували суду для усунення визначених в ній недоліків, у тому числі, щодо сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом (ч. 4 ст. 177 ЦПК України) або зазначення визначених Законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору (ч. 4 ст. 175 ЦПК України).

Згідно Довідки від 28.08.2023 року, у період з 28.08.2023 року по 08.09.2023 рік (включно) суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О. перебувала у щорічній відпустці.

ОСОБА_1 , через систему «Електроний суд» 26.08.2023 року було подано, зареєстровану в канцелярії 28.08.2023 року, заяву про усунення недоліків з доданими до неї додатками, у тому числі, і позовною заявою (нова редакція) та клопотанням про звільнення від сплати судового збору датованого 26.08.2023 роком.

Ознайомившись з заявою про усунення недоліків та доданими до неї матеріалами, приходжу до висновку, що позивачем недоліки позовної заяви усунені не в повному обсязі, що полягає у наступному.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір», частина 1 статті 3 якого визначає, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до положень п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору для подання позовної заяви немайнового характеру встановлюється для фізичної особи в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», ставка судового збору буде становити суму у 1073,60 грн.

При цьому, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначає, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

А отже, розмір судового збору при подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою в електронній формі, при застосування коефіцієнту 0,8 визначеного ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», буде становити суму у 858,88 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зазначене вище роз`яснювалось позивачеві в ухвалі суду від 21.08.2023 року.

Однак, ОСОБА_1 , подаючи заяву про усунення недоліків з додатками, доказів сплати судового збору у вказаному розмірі та у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», не додає, подавши клопотання про звільнення від сплати судового збору датоване 26.08.2023 року, ознайомившись з яким, приходжу наступного висновку.

Обґрунтовуючи підстави для звільнення від сплати судового збору, позивач надає Довідку про доходи № за І квартал 2022 - ІІ квартал 2023 від 18.07.2023 року та посилається на положення п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», якою визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. А також позивач зазначає, що згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Разом з тим, дослідивши надану Довідку про доходи № за І квартал 2022 - ІІ квартал 2023 від 18.07.2023 року, ознайомившись зі змістом первинної та позовної заяви (нова редакція), клопотанням про звільнення від сплати судового збору та наявних матеріалів доданих позивачем, вважаю необхідним зауважити наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 136 ЦПК України встановлено саме, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частиною 1 статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 29 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014, яка не втратила своєї чинності, зазначено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Обставини для звільнення або відстрочки від сплати судового збору повинні бути виключними та такими, що обумовлюють необхідність у звільнені.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, у тому числі, що і звільнення від сплати судового збору може мати місце лише за наявності виключних обставин.

Позивачем фактично надано до клопотання не Довідку про доходи № за І квартал 2022 - ІІ квартал 2023 від 18.07.2023 року, як вказує позивач, а як з`ясовано зі змісту доданого документу, надано «Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2023 року відносно ОСОБА_1 як відповідь на запит у електронному вигляді від 28.07.2023» датою формування 18.07.2023 (далі - Відомості від 18.07.2023).

Згідно даних зазначених у Відомості від 18.07.2023 встановлено, що за вказаний у них період, тобто з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2023 року ОСОБА_1 суми будь-якого доходу саме не виплачувались.

Однак, невиплата сум доходу, не означає, що позивач ОСОБА_1 , не має інших доходів, враховуючи наступне.

Згідно Податкового кодексу України, доходами також визнаються:

14.1.54. дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю; з) доходів від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів; и) прибутків від відчуження акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи);

14.1.55. дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Проте, матеріали справи не містить доказів того, до позивач не має інших доходів, про які визначено вказаними вище положеннями Податкового кодексу України, крім відсутності сум виплачених доходів вказаних у Відомості від 18.07.2023.

Так, позивач зазначає у змісті позовної заяви (нова редакція), «.. незаконний і практично нікчемний запис про те, що Довіреність стосується «…. всього мого майна, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилося…» Тобто і того майна, яке знаходиться за межами України під юрисдикцією другої країни та на яке накладені обмеження з приводу розпорядження законодавством цих країн, наприклад в Канаді і в Англії, де я вчилась…»

З зазначеного абзацу змісту тексту позовної заяви (нова редакція), можна зробити висновок, про наявність у позивача нерухомого майна розташованого за межами України, а отже, позивач може мати дохід визначений вказаними вище положеннями Податкового кодексу України, на території інших країн, про відсутність якого позивач не зазначає та доказів про їх відсутність не додає.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. (Заява № 28249/95), суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте, у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Слід вказати і на те, що п.п. 50, 52 рішення ЄСПЛ «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 р. (заява №68490/01) вказано, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v.Poland» від 26.07.2005 р.; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v.Poland» від 26.05.2005 р.

Таким чином, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок, у тому числі, щодо звільнення позивача від сплати судового збору, при цьому, у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих доказів щодо її майнового стану.

Виходячи із зазначених вище положень законодавства та наданих позивачем доказів, на думку суду не можуть вважатися доказами про відсутність у позивача всіх можливих доходів лише «Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2023 року відносно ОСОБА_1 як відповідь на запит у електронному вигляді від 28.07.2023» датою формування 18.07.2023, які додано позивачем до клопотання про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, суд зауважує, що положеннями ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд враховуючи саме майновий стан сторони, у порядку, передбаченому законом, може, у тому числі, звільнити від сплати судового збору.

З огляду на вказане, з наданих до позову доказів, судом не встановлено визначених законодавством підстав вважати, що розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем за звернення до суду з даним позовом - в сумі 858,88 грн., про який вказано вище, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача ОСОБА_1 за попередній календарний рік, як це визначено в п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та майновий стан позивача не дозволяє їй сплатити судовий збір за звернення до суду з даним позовом.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом, а отже, і органів державної влади.

У даному випадку необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ЦПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, позивач як сторона у справі має виконувати встановлений законодавством обов`язок сплати судового збору.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом за підстав на які остання посилається.

Інших, визначених законом підстав для звільнення від сплати судового збору позивачем не зазначається, доказів не надається.

Таким чином виходячи з зазначених вище вимог законодавства щодо сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , слід сплатити судовий збір в розмірі 858,88 грн. та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Разом з цим, в разі наявності визначених законодавством підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, остання не позбавлена можливості звернутися з таким клопотанням навивши відповідні обґрунтування та подавши докази.

Згідно положень ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає на недоліки та строк для їх усунення.

У зв`язку з зазначеним, вважаю необхідним повторно залишити без руху позовну заяву, надавши позивачу строк, який не може перевищувати 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення встановленого недоліку визначеного у ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме: документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім того, позивач не позбавлена можливості і виконати положення ч. 4 ст. 177 ЦПК України щодо подання документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також ч. 4 ст. 175 ЦПК України, щодо зазначення визначених законом підстав для звільнення від сплати судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 175, 177, 185, 258-260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Другої Маріупольської державної нотаріальної контори, про визнання неправомірною та скасування нотаріальної дії державного нотаріуса Другої Маріупольської нотаріальної контори Царьової Інни Валентинівни - залишити без руху повторно.

Надати ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення визначених в ній недоліків.

Роз`яснити, що в разі якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу ОСОБА_1 (E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Н.О. Бізяєва