Провадження № 2/337/455/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Огурцової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , міського комунального підприємства «Основаніє», третя особа: Запорізька міська рада про визнання права власності та скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що її батьки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мешкали в квартирі АДРЕСА_1 , де були зареєстровані. Вищевказана квартира була набута внаслідок обміну, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка, на момент укладання договору, перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 . Обмін мав місце у грудні 1994 року. Таким чином, її батьки віддали трикімнатну квартиру і отримали однокімнатну.

Внаслідок обміну 12.01.1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знялись з реєстрації. 19.01.1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєструвалися в квартирі, проживали в ній та були зареєстровані по день смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати - ОСОБА_3 .

Після смерті матері вона звернулась до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа. Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, а на квартиру нотаріус видати свідоцтво мені не могла, оскільки право власності за матір`ю зареєстроване не було.

Згідно відомостей ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 - на підставі договору дарування від 20.10.1990 року. Договір дарування укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Дарувальник ОСОБА_7 була зареєстрована в цій квартирі на момент дарування, як і обдаровувана ОСОБА_8 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_9 .

Подружжя ОСОБА_10 зареєструвалися в квартирі в 1991 році, тобто вже після реєстрації права власності. При цьому одночасно з реєстрацією подружжя ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , як і ОСОБА_7 знялись з реєстраційного обліку та вибули на АДРЕСА_2 .

На квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт. Боржником є відповідач ОСОБА_2 .

Таким чином батьки відповідача тривалий час, відкрито та безтитульно володіли чужим майном, вселились в цю квартиру на законних підставах і втратили законно належну їм трикімнатну квартиру, в якій вони проживали до обміну.

Квартира має належати їй за набувальною давністю за правилами статті 344 ЦК України.

Просить суд:

-визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , номер обтяження 3605310, зареєстрований в реєстрі 15.08.2006 року реєстратором: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора на підставі постанови АА №759799, 02.08.2006, Державна виконавча служба у Хортицькому районі м. Запоріжжя.

16.02.2023 року суддя відкрив загальне позовне провадження по справі.

06.06.2023 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до розгляду.

Представник позивача адвокат Ярошенко О.О. просив суд задовольнити позов в повному обсязі, розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.

Представник відповідача МКП «Основаніє» Півень А. подала заяву, в якій зазначила, що заборгованість за комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_3 сплачена повністю 11.05.2018 року. МКП «Основаніє» не має претензій до ОСОБА_2 . Просила розглядати справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 13).

20 жовтня 1990 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування (а.с. 15). Квартира належала дарувальнику на підставі довідки, виданої 12 жовтня 1990 року ЖБК «Будівельник-17».

20 листопада 1990 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 в ОП «ЗМБТІ» (а.с.16).

02 грудня 1994 року виконавчий комітет Ради народних депутатів м. Запоріжжя видав обмінний ордер на житлове приміщення №3081, відповідно якого ОСОБА_4 отримав право на зайняття в порядку обміну квартиру АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_3 (а.с. 18).

Згідно довідки, виданої головою ЖБК «Будівельник-17» 25.03.2007 року, в квартирі АДРЕСА_1 в різні періоди були зареєстровані наступні особи:

-04.04.1973 по 08.12.1990 року ОСОБА_7 ;

-30.01.1989 по 24.07.1989 року ОСОБА_11 ;

-24.07.1989 по 08.12.1990 року ОСОБА_12 ;

-19.01.1991 по 12.01.1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

-19.01.1995 по теперішній час (25.03.2007) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В довідці також вказано, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при знятті з реєстрації вибули за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).

02.08.2006 року державний виконавець ВДВС у Хортицькому районі наклала арешт на квартиру АДРЕСА_1 при виконанні виконавчого листа №2-2088, виданого 11.05.2005 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «ВРЕЖО №6» заборгованості по квартплаті в сумі 2315,90 грн. (а.с. 53).

В.о. директора МКП «Основаніє» Півень А. подала клопотання, в якому зазначила, що заборгованість за комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_3 сплачена повністю 11.05.2018 року. МКП «Основаніє» не має претензій до ОСОБА_2 (а.с. 139).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с .11).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа. Свідоцтво про право на спадщину за законом було видано спадкоємцю ОСОБА_1 (а.с. 69).

Таким чином, дослідивши докази по справі, суд встановив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 володіли квартирою АДРЕСА_1 з 1995 року відкрито, без таємниць, не приховували факт володіння квартирою, поводились з квартирою так само, як поводився б з ним власник.

Під час розгляду справи не виявилось за можливе з`ясувати, яким чином право власності перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також чому квартира залишилась зареєстрованою за ОСОБА_2

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали ордер на вселення в квартиру, де було зазначено, що ОСОБА_4 отримав право на зайняття квартири в порядку обміну, тобто вважали квартиру своєю власністю, а не об`єктом користування.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не знали про те, що згідно даних ОП «ЗМБТІ» квартира продовжує бути зареєстрованою за ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 успадкувала квартиру АДРЕСА_1 після смерті своїх батьків, а тому на підставі ч.2 ст.344 ЦК України може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

У зв`язку із цим вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на квартиру є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, має бути скасованим арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки він порушує право власності ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , номер обтяження 3605310, зареєстрований в реєстрі 15.08.2006 року реєстратором: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора на підставі постанови АА №759799, 02.08.2006, Державна виконавча служба у Хортицькому районі м. Запоріжжя.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20.09.2023 року.

Суддя: А.М. Котляр