Провадження № 6/522/394/23
УХВАЛА

20 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Навроцької Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеса подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області, ОСОБА_1 , про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси № 522/29633/13-ц, шляхом надання дозволу на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування; стягувач - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області, ОСОБА_1 із поданням про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси № 522/29633/13-ц, що набрало законної сили 19.02.2015 року, шляхом надання дозволу на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) а саме, квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 19.02.2020 року, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Своє подання мотивує тим, що на його примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 54896633 з примусового виконання виконавчого листа № 522/29633/13-ц від 26.03.2015 року виданого Приморським районним судом м. Одеси, про: Стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 1 920 612 грн. 87 коп., еквівалентні 71 691,41 доларів США по курсу НБУ станом на 19 лютого 2015 року 26,79 грн. за 1 долар США.

Боржник обізнаний про розпочате примусове виконання, але рішення суду не виконує.

Для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом, у зв`язку із відсутністю у боржника грошових коштів та іншого майна, було звернено стягнення на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2

Разом з цим, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані неповнолітні племінники боржника, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-68988-ю/л.

Вищевказані обставини ускладнюють виконання виконавчого документу, адже, виконавець звертався до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на примусову реалізацію квартири, у який зареєстровані неповнолітні, але згідно із відповіддю № 01-13/303/1 на лист приватного виконавця, що надійшла 04.07.2023 року, зазначено, що приватний виконавець не є належним суб`єктом для отримання відповідного дозволу органу опіки та піклування, оскільки згідно із нормами чинного законодавства, такий дозвіл надається виключно батькам дітей.

Вказане подання прийнято до розгляду та призначено у судове засідання на 06.09.2023 року. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення учасників процесу, розгляд подання було відкладено на 15.09.2023 року. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення учасників процесу, розгляд подання було відкладено на 20.09.2023 року.

Учасники процесу були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, до суду не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з чим фіксування судового процесу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича знаходиться виконавче провадження АСВП № 54896633 з примусового виконання виконавчого листа № 522/29633/13-ц від 26.03.2015 року виданого Приморським районним судом м. Одеси, про: Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 920 612 грн. 87 коп., еквівалентні 71 691,41 доларів США по курсу НБУ станом на 19 лютого 2015 року 26,79 грн. за 1 долар США.

11.10.2017 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка була надіслана сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 12.10.2017 року, за вих. № 50.

Пункт 2 зазначеної постанови містить вимогу виконавця про надання декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У день винесення постанови про відкриття провадження була винесена постанова про арешт майна боржника.

Згідно із поштовим відправленням 65 6 боржник отримав вказану постанову 24.10.2017 року. Крім цього, боржник особисто та неодноразово звертався до приватного виконавця із заявами, що свідчить про те, що боржник обізнаний про постановлене відносно нього рішення суду та розпочате примусове виконання.

Постановою від 02.02.2018 року були оголошені у розшук транспортні засоби марки Toyota Fortuner реєстраційний номер НОМЕР_2 2006 року випуску та автомобіль ВАЗ 08 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У відповідності із інформацією, наданою ПФУ, ДФС, Державною службою України із безпеки на транспорті, Державного агентства риболовного господарства України, Державної служби України з питань праці, коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення у боржника немає.

14.12.2018 року була винесена постанова про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника.

06.02.2020 року приватним виконавцем було винесено постанову про зміну реєстраційних даних у зв`язку із зміною прізвища боржником із « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

09.10.2020 року боржник звернувся із заявою до виконавця у якій просив повідомити розмір залишку боргу за виконавчим провадженням. У відповідь на вказану заяву приватний виконавець повідомив боржника про залишок боргу станом на 09.10.2020 року, який складав 2 076 316,52 грн., та суму сплачених за виконавчим приводженням коштів, яка складає 28 781,02 грн.

Згідно із відомостями ДРДП на НМ та РПВ на НМ, ДРІ, ЄДРЗВОНМ, за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Між тим, відповідно до договору дарування від 21.02.2015 року боржником ОСОБА_3 було подаровано своїй матері ОСОБА_9 квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому ОСОБА_9 відповідно до договору дарування № 609 від 19.03.2016 року подарувала дану квартиру ОСОБА_10 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серія та номер НОМЕР_5 , виданий 05.01.2010 року, Іванівським РВ ГУМВС України в Одеській області, адреса: АДРЕСА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.12.2020 року по справі № 522/20291/17, залишеною в силі постановою Верховного суду від 02.11.2021 року по справі № 522/20291/17, провадження № 61-1425св21 було визнано недійсними договір дарування укладений 21.02.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 403 та договір дарування укладений 19.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 609.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса № 522/29633/13 від 20.02.2023 року було задоволено подання приватного виконавця та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме: квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ., право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Разом з цим, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані неповнолітні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 27.12.2018 року та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.12.2020 року, що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-68988-ю/л

Між тим, згідно із відповіддю Великобуялицької сільської ради Іванівського району Одеської області від 29.12.2020 року № 2-03-05/616 боржник з 08.09.2017 року зареєстрований з адресою: АДРЕСА_4 .

27.05.2023 року приватний виконавець звернувся до Приморської районної адміністрації, як органу опіки та піклування із листом № 3372 з метою отримання дозволу на примусову реалізацію майна, право користування яким мають неповнолітні.

Згідно із відповіддю № 01-13/303/1 на лист приватного виконавця, що надійшла 04.07.2023 року, зазначено, що приватний виконавець не є належним суб`єктом для отримання відповідного дозволу органу опіки та піклування, оскільки згідно із нормами чинного законодавства, такий дозвіл надається виключно батькам дитини.

Вищевказані обставини ускладнюють виконання судового рішення, яке набрало законної сили, адже, в матеріалах виконавчого провадження відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

У пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня2021 року в справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) вказано, що «на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування».

ЄСПЛ у пункті 65 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy», заява №36813/97, п. 183). Так само й у справах про невиконання судових рішень: будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі «Метаксас проти Греції», п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Суд наділений правом вживати заходів забезпечення виконання рішення, встановлювати порядок і спосіб його виконання, отже і вирішити питання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровано місце проживання дітей.

У відповідності до частини шостої статті 431 ЦПК України суд наділений правом вживати заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення суду, передбачені статтею 150 ЦПК України (іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому виконавець у межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання.

Суд наголошує на тому, що обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені державою на забезпечення виконання судових рішень, а не стягувача, який правомірно очікує від держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу; повноваження виконавця на звернення до суду є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України). Крім того, приватно-правовий інструментарій (зокрема, реєстрація місця проживання дитини) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про його стягнення.

Схожі за змістом висновки містяться у Постанові Верховного суду по справі №509/84/14-ц, провадження № 61-10946св22 від 10.05.2023 року.

З огляду на вимоги Закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна державний або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право на яке або право користування яким мають діти, отримати згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Отже, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Разом із цим законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування такої згоди.

Законодавство передбачає, що за такою згодою до органу опіки та піклування можуть звертатися батьки дітей або їх законні представники, але вони не зацікавлені в примусовій реалізації майна. Водночас у законодавстві не передбачено механізму зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати відповідний дозвіл у примусовому порядку.

В силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій, а статтею 435 ЦПК України передбачено право виконавця звертатися до суду із вимогою про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 453/1637/21 (провадження № 61-7418св22).

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

При вирішенні питання щодо дотримання прав неповнолітніх дітей у цій справі необхідно виходити із нижченаведеного.

Згідно із інформацією з РАЦС, неповнолітні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 є племінниками боржника.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини 4 статті 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їхні діти і батьки.

Таким чином неповнолітні не є членами родини боржника, оскільки є його племінниками, отже їх права не можуть бути порушені реалізацією квартири, належній боржнику (дядьку).

Згідно із відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №П1-68988-ю/л, батько неповнолітніх, ОСОБА_11 , (чоловік сестри боржника) зареєстрований за іншою адресою, хоча і перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дітей, тобто забезпечений іншим житлом, що перебуває у нього у користуванні.

Крім того, батько неповнолітніх має не тільки право користування іншим житлом, яке відповідно мають і його діти, а і володіє на праві власності нерухомим житловим майном, а саме, 3-кімнатною квартирою 64.3 м.кв. загальної площу, 38.4 м. кв. житлової площі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Враховуючи наведене, діти забезпечені іншим житлом та примусова реалізація належній боржнику квартири не може порушувати права його неповнолітніх племінників, оскільки їх батьку на праві власності належить інша квартира.

Крім того, реєстрацію місця проживання неповнолітніх у квартирі була здійснено після ухвалення судом рішення про стягнення боргу та після того, як боржник був достеменно обізнаний про розпочате примусове виконання. Ці обставини вказують на недобросовісність дій боржника, реєстрацію місця проживання племінників саме з метою перешкоджання виконанню рішення суду.

Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 12 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Таким чином, власник квартири, зловживаючи своїми правами, з метою недопущення реалізації майна за рішенням суду, відчужив вказану квартиру своєї матері, яка також відчужила своїй доньки, (тобто сестрі боржника), яка в подальшому зареєстрував в квартирі неповнолітніх дітей. Такі дії є зловживанням правом, є недобросовісними та направленими не на захист прав та інтересів дітей, а виключно на перешкоджання виконання рішення суду.

Суд враховує, що рішення суду, проголошене іменем України більше ніж 8 років тому, залишається невиконаним. Протиправні дії боржника, направлені на неможливість виконання рішення суду, призвели до того, що фактично стягувач позбавлений можливості задовольнити свої вимоги та захистити порушене право.

Оцінюючи лист Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування № 01-13/303/1, яким відмовлено у наданні дозволу на реалізацію арештованої квартири, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.

Суд не погоджується з висновком Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування № 01-13/303/1, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та вважає за доцільне задовільнити подання.

Абсолютно аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного суду по справі № 760/14086/21, провадження № 61-9935св22 від 15 лютого 2023 року, якою було задоволено подання приватного виконавця та надано приватному виконавцю дозвіл на реалізацію нерухомого житлового майна, право на користування яким мають неповнолітні.

У Постановах Верховного суду по справі № 2-537/11, провадження № 61-5415св22 від 15.02.2023 та по справі № 760/14086/21, провадження № 61-9935св22 від 15 лютого 2023 року, суд зазначає, що під час розгляду подань виконавців, поданих у порядку ст. 435 ЦПК України (встановлення порядку виконання рішення шляхом надання дозволу на реалізацію майна, у якому зареєстровані неповнолітні), суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

За наслідками розгляду судом подання було встановлено наступне:

1. Неповнолітні були зареєстровані в спірному приміщенні після винесення рішення суду та після того, як боржнику стало фактично відомо про розпочате відносно нього примусове виконання;

2. Батько дітей зареєстрований за іншою адресою;

3. Батьку дітей належить на праві власності, інше житло, 3-кімнатна квартира 64,3 кв.м. загальної площу, 38,4 кв. м. житлової площі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

4. Неповнолітні є племінниками боржника, який зареєстрований за іншою адресою.

5. Неповнолітні діти зареєстровані в квартирі своєї матері, право власності яке в подальшому було визнано в судовому порядку недійсним.

Слід зазначити, що ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» були введені певні обмеження щодо примусової реалізації майна, але вказані обмеження стосуються саме майна, що перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

Враховуючи зазначене, чинне законодавство не містить обмежень та заборон щодо звернення стягнення на житлове майно боржника у разі відсутності у цього боржника іншого майна та коштів, достатніх для задоволення вимог стягувача-фізичної особи, що не є іпотекодержателем чи кредитором на споживчим кредитом.

Отже, подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 258, 259, 263, 435 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області, ОСОБА_1 , про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/29633/13-ц, що набрало законної сили 19.02.2015- задовольнити.

Надати дозвіл на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) а саме, квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.09.2023 року.

Суддя: Домусчі Л.В.