Справа № 161/6756/23
Провадження № 2/161/2301/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Грень А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом зі свою сім`єю, вже більше 10 років користується та здійснює догляд за житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що першочергово, вказаний житловий будинок належав ОСОБА_2 , 1911 року народження, який проживав із дружиною ОСОБА_3 , 1913 року народження та за усною згодою останніх, йому було надано право на володіння, користування і проживання у даному житлі разом із сім`єю.

Вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли, не передавши йому правовстановлюючих документів на житловий будинок, хоча з 2011 року він постійно здійснює технічні поліпшення, пов`язані з експлуатацією вищевказаного житлового будинку, вносить плату за комунальні послуги, обробляє земельну ділянку.

Крім того, вказує, що інших осіб, які б виявили інтерес до даного нерухомого майна немає.

На підставі наведеного просить суд, визнати за ним право власності на житловий будинок (А1), загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м., допоміжною площею 24.1 кв.м. з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що включають в себе тамбур (а2), хлів (Б1), сарай (б2), сарай (б3), хлів (В1), хлів (Г1), погріб з шийкою (Д), сарай (Е1), хлів (Є1), вбиральня (Ж), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило.

Ухвалою суду від 02 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 08 червня 2023 року витребувано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_3 , 1913 року народження та ОСОБА_2 , 1911 року народження та належним чином завірені копії спадкових справ заведених після смерті ОСОБА_3 , 1913 року народження та ОСОБА_2 , 1911 року народження.

Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача до початку судового засідання подав суду заяву, в якій просила справу слухати у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників справи по наявним матеріалам справи.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно із записом в по господарській книзі №01-49 за 1980-1982 роки, будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 , 1911 року народження, який проживав в даному будинку з дружиною, ОСОБА_3 , 1913 року народження (а.с. 12-14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (а.с. 45-46).

Із інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадкові справи не заводились (а.с. 40-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц).

Враховуючи зазначене, позивач повинен довести, насамперед, законність об`єкта володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він разом із сім`єю з 2011 року добросовісно заселився у житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, сплачує комунальні платежі, здійснює роботи по ремонту будинку.

Однак, належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт добросовісного володіння спірним майном протягом більше десяти років позивачем надано не було.

На підтвердження своїх вимог, позивачем було надано суду довідку Торчинської селищної ради Луцького району №627/14.3/6 від 22.12.2022 року, про те, що він дійсно проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 , без реєстрації та права власності та технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна від 26.01.2023 року (а.с. 10, 15-21).

Однак дані документи не можуть бути доказом набуття права власності за набувальною давністю у розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки, довідка від 22.12.2022 року, видана без посилання на джерело отримання такої інформації, а також паспорт на об`єкт нерухомого майна,виготовлений у 2023 році, а відтак, не стверджують давність користування зазначеним майном позивачем.

Також, ОСОБА_1 не надано доказів законності вселення у спірне житло та які умови передували такому вселенню.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, тому вимоги ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є не обґрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 328, 344, 346, пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Торчинська Селищна рада Луцького району Волинської області, , адреса місцезнаходження: Луцький район, смт Торчин, вул. Незалежності, 103.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк