справа №176/1239/23
провадження №2/176/589/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кучми В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 07 липня 2021 року по 03 листопада 2022 року він знаходився у трудових відносинах із Новокостянтинівською шахтою ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді завідувача складу вибухових матеріалів.

Згідно наказу № 292 від 03 листопада 2022 року позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я який перешкоджає виконуваній роботі, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.

Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку.

За неодноразовим зверненням позивача йому надавали інформацію, про те що розрахункові виплати, суми нарахованої заробітної плати та інші належні йому при звільненні виплати не будуть виплачені за усною вказівкою в.о. генерального директора ДП «Схід ГЗК» Бугайова І.В., хоча станом на травень 2023 року ДП «Схід ГЗК» розраховувалося з працюючими робітниками за період по грудень 2022 року включно у розмірі 50 %, однак на рахунок позивача не надходили жодні належні йому до виплати суми, тобто відповідачем повністю проігнорований обов`язок виплати належних позивачу до отримання сумм у розмірі 95456 грн. 41 коп.

В день звільнення 03 листопада 2022 року, позивачу не було видано копію наказу про звільнення, не повідомлено належним чином позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснено виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Довідка про заборгованість, що рахується за підприємством, була надана за письмовою заявою позивача лише 17 травня 2023 року. Згідно довідки відповідача № 17-02/38 від 17 травня 2023 року у зв`язку із зверненням позивача, йому було нараховано до виплати включно із заборгованістю по заробітній платі з червня 2022 по листопад 2022 року у загальному розмірі 95 456 грн. 41 коп.

З метою досудового врегулювання спору 22 травня 2023 року позивачем на пошту ДП «СхідГЗК» було направлене повідомлення про виплату розрахункових сум, сум нарахованої заробітної плати та інших належних при звільненні виплат. Однак відповідачем була знову проігнорована вимога про виплату позивачеві належних грошових сумм.

01 червня 2023 року на рахунок позивача від відповідача надійшла частина заборгованості по заробітній платі у розмірі 3504 грн. 49 коп., отже наразі заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 91 951 грн. 92 коп.

07 вересня 2023 року позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначив що відповідач виплатив залишок заборгованості по заробітній платі позивачу, у зв`язку з чим підлягає зміні зміст позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, з метою захисту прав та законних інтересів позивач вважає за необхідне звернутися до суду та стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 119 427 грн. 84 коп., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1494 грн. 28 коп.

Позивач посилається на те, що ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сумм у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Одже непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

02 червня 2023 року позивачем була отримана довідка про доходи вих. № 17-02/41 від 24 травня 2023 року, у якій зазначено, що середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням податків та зборів складає 829 грн. 36 коп.

У зв`язку з тим що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та те що з моменту звільнення по день подачі позову до суду 24 травня 2023 року минуло 144 робочі дні, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 119 427 грн. 84 коп.

Крім того, через неправомірну бездіяльність відповідача, що полягала у невиплаті належних позивачу коштів упродовж значного періоду часу, було порушено його конституційне право на оплату праці, було порушено звичайний уклад життя, що завдавало моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушенного права, у зв`язку з чим зазнав втрат немайнового характеру, позивачу та його родині завдано моральну шкоду. Позивач поніс моральні страждання , які виразились у неотриманні коштів необхідних для забезпечення умов на проживання, протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї. Окрім того упродовж тривалого часу на адресу позивача надходили повідомлення від банківських установ про необхідність сплати боргу за надані комунікаційні послуги. Протягом тривалого часу позивач не міг належним чином забезпечити свою родину продуктами харчування, одягом, предметами побуту, придбати канцелярські товари до школи, оскільки на його утриманні перебувають неповнолітні діти ОСОБА_2 , 2011 року народження та ОСОБА_3 , 2013 року народження.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача 30000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та судовий збір у сумі 1494 грн. 28 коп.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 червня 2023 року, позовну заяву позивача ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

09 червня 2023 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій позивач зменшив суму заборгованості по заробітній платі, просив стягнути на його користь судовий збір. В іншій частині позовні вимоги залишив без змін.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивачу, відповідно до вимог ЦПК, було направлено копію ухвали про відкриття провадження. Заперечень про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження від позивача не надійшло.

Відповідно до вимог ЦПК України, представнику відповідача ДП «СхідГЗК» було вручено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не надійшло.

03 липня 2023 року від ДП «СхідГЗК» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому ДП «СхідГЗК» просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахуну та компенсації моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві зазначає, що середній заробіток працівника визначається, відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника ( з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати).

При цьому згідно з пунктом 5 Порядку, основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Тобто нарахований середній заробіток повинен бути врахований зобов`язковим відрахуванням обов`язкових платежів та внесків.

Окрім того відповідач не згоден з сумою нарахоаною позивачем середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що складає 119 427 грн. 84 коп. оскільки вказаний розмір майже в два рази перевищує розмір невиплаченої заробітної плати позивача при звільненні, що є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

Звертаючись з вимогою про відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір мийнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, на думку відповідача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні , не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат та за певних умов може зменшити розмір відшкодування, а саме зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, відповідач зазначив наступне.

Порядок відшкодуваня моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, на думку відповідача, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, на думку відповідача, суд має врахувати конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою роботодавця щодо нього, глибину душевних страждань, що позбавило можливості тривалий час користуватись своїми коштами, належними при звільненні; ступінь вини роботодавця, який з різних причин не забезпечив виконання вимог статті 116 КЗпП України на день звільнення позивача з роботи, присудження позивачеві грошової компенсації у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що частково пом`якшує дкшевні страждання позивача та частково неплатоспроможність відповідача, яка зумовлена фінансово економічною кризою.

Позивачем не надано жодного підтверджуючого документу, який би вплинув на розмір моральної шкоди у розмірі 30000 грн. завданої позивачу невиплаченою заробітною платою ДП «Схід ГЗК».

У зв`язку з вище зазначеним відповідач просив відмовити позивачу у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. та зменшити розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Від позивача ОСОБА_1 на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області відповідь на відзив не надходила.

20 вересня 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення від позивача ОСОБА_1 в яких він зазначив, що відповідач ДП «Схід ГЗК» виплатив залишок заборгованості по заробітній платі, у зв`язку з чим підлягає зміні зміст позовних вимог. Тому наразі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача наступні суми: середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 119 427 грн. 84 коп., моральна шкода у розмірі 30 000 грн. та судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено із трудової книжки позивача ОСОБА_1 , що він дійсно з 07 липня 2021 року по 03 листопада 2022 року знаходився у трудових відносинах з Новокостянтинівською шахтою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та, на підставі наказу №292/ос від 03.11.2022 року, був звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України /а.с.7-13/

Згідно довідки про доходи №17-02/38 від 17.05.2023 року борг Новокостянтинівської шахти ДП «СхідГЗК» по невиплаченій заробітній платі ОСОБА_1 складає 95 456 грн. 41 коп., а саме: за червень 8 311,54 грн; за липень 16 767 грн. 78 коп.; за серпень 16 241 грн. 88 коп.; за вересень 3 864 грн. 35 грн.; за жовтень 10 209 грн. 41 коп.; за листопад 40 061 грн. 45 коп. /а.с.14/

Згідно довідки про доходи середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів ОСОБА_1 складає 829 грн.36 коп., середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 17 831 грн. 24 коп. /а.с. 36/

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме:

- основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення, який станом на 30.05.2023 року, тобто на день звернення до суду із позовом становив 119 427 грн 84 коп.

Так, дійсно, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 03 листопада 2022 року, тобто з дня звільнення.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесені зміни, зокрема, у частину першу статті 117 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), опубліковано 18 липня 2022 року в газеті «Голос України» № 147.

Тобто, починаючи з 19 липня 2022 року у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а починаючи з 19 липня 2022 року період, за який з роботодавця може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, обмежений строком у шість місяців.

Отже, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період з 03 листопада 2022 року по 03 травня 2023 року, тобто за шість місяців з дати звільнення.

Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно довідки № 17-02/41 від 24 травня 2023 року, виданої Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Новокостянтинівської шахти, середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 829,36 грн. (а.с. 36).

Кількість робочих днів за період з 03 листопада 2022 року по 03 травня 2023 року включно складає 130 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 03 листопада 2022 року по 03 травня 2023 року включно складає 107 816,8 грн. (829,36 грн. х 130 днів = 107 816,8 грн.).

У зв`язкуз викладеним суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 107 816, 8 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачу дійсно спричинена, оскільки остання, своєчасно не отримавши заробітну плату, змушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата їй заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків.

Однак, з урахуванням вимог ст. 237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, що менше ніж просив позивач.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»слід стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при подачі позову пропорційно задоволеним позовним вимогам (110816,80 грн. від 149427,84 грн. складає 74,2%), що складає 2147,20 грн.*74,2%=1593,22 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116,117, 237-1 КЗпП, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, юридична адреса: вул.Горького, 2, місто Жовті Води, Дніпропетровська область), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 107 816(сто сім тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, юридична адреса: вул.Горького, 2, місто Жовті Води, Дніпропетровська область), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, юридична адреса: вул.Горького, 2, місто Жовті Води, Дніпропетровська область), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - 1593 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто три) грн. 22 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА