Справа № 336/3849/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 вересня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку загального позовного провадження цивільну справу 336/3849/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, -

за участі: позивачки ОСОБА_1 , представника третьої особи: Парфенюк Л.П., -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 15.08.2022 звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом позову, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 . Батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_5 і ОСОБА_1 .

02 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на " ОСОБА_6 ". Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_7 і ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 . Проте, з лютого 2014 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, ОСОБА_8 фактично залишився на утриманні та вихованні своєї матері ОСОБА_7 . У зв?язку з тим, що відповідач добровільно не надавав кошти на утримання дитини, 29.01.2015 до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_7 подано позов про стягнення аліментів та коштів на утримання. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2015 по цивільні праві №336/728/15 позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на її утримання задоволені. Виконання судового рішення здійснювалось в примусовому порядку.

Позивачка стверджує, що спільне життя у доньки зі ОСОБА_2 не склалось, у зв?язку з чим рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2021 по цивільній справі N336/8421/2021 шлюб між подружжям розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 донька позивачки ОСОБА_7 померла. Після її смерті на утриманні і вихованні ОСОБА_1 залишився її син, онук позивачки ОСОБА_3 , який й досі мешкає із нею, знаходиться на її вихованні та утриманні. При цьому, відповідач не виконує свої батьківські обов?язки з 2014 року, не спілкується з сином, не проводить з ним вільний час. 3 вищевказаного часу всі питання, пов?язані з вихованням та утриманням ОСОБА_9 , вирішувались без участі та підтримки батька. Так, відповідач до свого сина не приїздить, не телефонує, не виявляє жодної турботи та почуття любові до нього, що свідчить про його байдужість до життя та долі ОСОБА_9 . За змістом позовної заяви відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_9 , його навчання та підготовку до самостійного життя, ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. Крім того, не забезпечує необхідним фізичним та духовним розвитком, освітніми навичками, знаннями та уміннями, медичним доглядом, лікуванням, харчуванням, одягом, іграшками, засобами особистої гігієни, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Батько дитини ухиляється від спілкування з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загально визнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Позивачка наголошує, що дитина не ставиться до батька, як до близької людини, як до чоловіка, який має певний батьківський авторитет. На переконання сторони позивача, додатковим свідченням вказаної обставини є невиконання відповідачем своїх обов?язків по утриманню та вихованню ОСОБА_10 , адже він має значну заборгованість зі сплати аліментів.

На підставі наведеного, виходячи з інтересів дитини, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, з підстав, передбачених ст.19, 150, 157, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позивачка просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 17.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Постановлено клопотання про витребування доказів та виклик свідків розглянути під час проведення підготовчого засідання. Звільнено позивачку ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» за пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову.

Ухвалою суду від 14.10.2022 зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Провадження у справі поновлено відповідно до ухвали від 04.04.2023.

Ухвалою суду від 07.06.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Постановлено клопотання позивачки ОСОБА_1 про виклик свідків задовольнити. Викликати та допитати як свідків: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі на підставі наявних доказів, просила задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні присутній не був, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток, а також шляхом смс-інформування (довідки про доставку наявні в матеріалах справи), отримав копію позовної заяви із додатками та ухвалу суду про прийняття позовної заяви до розгляду й відкриття провадження.

Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Парфенюк Л.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, органом опіки та піклування надано висновок щодо розв`язання спору, долучений до матеріалів справи.

Щодо допиту дитини, позивачка та представник третьої особи висловились на користь його нездійснення, адже дитина болісно сприймає все, що пов`язано із батьком, замикається у собі, коли чує про нього, не висловлює бажання спілкуватись. Крім того, під час підготовки висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав думка дитини була врахована. Представник третьої особи також повідомила, що протягом строку провадження справи в суді неодноразово намагалась зв`язатись із батьком. Він мав намір прийти до служби у справах дітей, надати можливість для складання акта щодо матеріально-побутових вимог за місцем проживання, але не з`явився. За місцем реєстрації мешкають батьки відповідача, й, з їх слів, у нього наявна інша сім`я, тому ОСОБА_2 мешкає за іншою адресою.

Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи.

Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку присутніх учасників справи, відсутність заперечень сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протоколу судового засідання.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що позивачка є матір`ю ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_6 ), що підтверджено за даними свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 09.08.1979. 02.08.2013 між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 02.08.2013). Подружжя має спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 14.01.2014. Шлюб між подружжям розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2021 у справі №336/8427/21, пр.2/336/5270/2021, яке набрало законної сили 11.01.2022. Крім того, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.02.2015 у справі №336/728/15-ц, пр.2/336/906/2015, яке набрало законної сили 10.03.2015 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/42856828), позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.01.2015 і до повноліття дитини. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 кошти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 29.01.2015 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. В провадженні Олександрівського ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів ВП НОМЕР_8 з 05.08.2016. Станом на 30.06.2022 відповідно до наявного розрахунка заборгованості державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Ілюшкіної А.Є. борг ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 189 659,50 гривень зі сплати аліментів та 18 293,56 гривень зі сплати коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 звільнений із військової служби з 17.11.2022 (витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_4 №342 від 17.11.2022).

За даними засвідченої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 14.06.2022, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 42 років у м.Запоріжжі (актовий запис №1660 від 14.06.2022).

За змістом відповіді на адвокатський запит адвокатки Кара Ю.М., від 29.06.2022 за підписом в.о.директора Дошкільного навчального закладу №3 (ясла-садок) «Райдуга» ЗМР, ОСОБА_3 відвідував дошкільний навчальний заклад, зокрема, на підставі заяви матері від 14.08.2017, з 14.08.2017 по 25.05.2020. Приводили та забирали дитину з дошкільного закладу виключно мати ОСОБА_7 , бабуся ОСОБА_1 , сплачували рахунки за харчування, приймали участь у батьківських зборах, святах та інших заходах. Дитина завжди була чистою та охайною. Зауважень з приводу виховання та догляду за дитиною з боку матері та бабусі немає. Батько ОСОБА_2 жодного разу не приходив до дитячого закладу, не контактував із адміністрацією, не проявляв зацікавленість життям хлопчика в ДНЗ.

За даними довідки директора КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 04.07.2022, ОСОБА_3 перебуває на обліку в медичному закладі з листопада 2018 року. На диспансерному обліку дитина не перебуває. До медичного закладу супроводжувала бабуся ОСОБА_1 . Профілактичні огляди дитини проводяться регулярно, зроблені щеплення відповідно віку за календарем щеплень. Декларація про вибір лікаря укладена матір`ю ОСОБА_7 . Надання відповіді щодо участі батька у виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, профілактики його здоров`я, не належать до компетенції медичного закладу.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит за підписом директора С.Непрядкіної Запорізької гімназії №11 ЗМР, ОСОБА_8 навчається в гімназії з 01.09.2020. У дитини є все необхідне для розвитку та навчання в гімназії. За час навчання зарекомендував себе як здібний учень. Навчається на достатньому та середньому рівні. До уроків готується систематично. Має здібності по засвоєнню навчального матеріалу, схильність до предметів гуманітарного циклу. Мовлення розвинуте добре. Доброзичливий, справедливий, чуйний, дружелюбний, готовий прийти на допомогу. До доручень ставиться відповідально. Мама та бабуся постійно спілкувались із класним керівником, цікавились навчанням, відповідально ставились до виховання, реагували на зауваження, дотримувались рекомендацій. Батьківські збори відвідувала матір ОСОБА_7 . Фінансові питання вирішували мама або бабуся ОСОБА_1 .Батько ОСОБА_2 у вихованні сина та його шкільному житті участі не приймає, у школі жодного разу не з`являвся.

До справи надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 24.05.2023 №22.03/01-34-484 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, за даними висновку, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали суду, щодо цивільної справи N336/3849/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, та надання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ч.2, ч.3, ст. 150, ст. 151, ст. 152, 9.4 ст. 155, п.2, ч. 1 ст. 164, ст. 165, ст. 171 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації по Шевченківському району, протокол від 18.05.2023 N15, вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як дитина, що опинилася у складних життевих обставинах (проживання у сім?ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання батьківських обов?язків з виховання дитини).

Встановлено, що мати дитини, ОСОБА_7 , померла. Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 11.07.2022 №720 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 ", малолітній ОСОБА_9 , 2013 р.н., тимчасово влаштований в родину рідної бабусі ОСОБА_1 . ОСОБА_1 створила належні умови проживання, відпочинку та розвитку малолітньої дитини. Згідно акта обстеження умов проживання від 11.07.2022, малолітня дитина перебуває на повному утриманні бабусі.

На засідання комісії запрошені ОСОБА_1 разом з малолітнім онуком ОСОБА_3 , 2013 р.н., та ОСОБА_2 . Позивачка повідомила членам комісії, що її онук від народження проживає з нею. Батьки дитини розлучилися, давно проживали окремо. Батько дитини ніяким чином не брав участі у житті та вихованні свого сина, навіть після смерті матері, батько не цікавився, що потрібно дитині, яку поміч він може надати. Фактично малолітній ОСОБА_9 , 2013 р.н., свого батька не знає, та не має бажання з ним спілкуватися.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив членам комісії, що проживає разом із бабусею. В школі навчається на достатньому рівні, у навчанні допомагає бабуся. На запитання членів комісії, з ким він хоче проживати, відповів, що з бабусею. На запитання, чи хотів би він спілкуватися з батьком, проводити час, відповів категорично «ні» та додав, що батька майже не знає. Батько не вітає зі святами, нічим не цікавиться.

ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів більше ста вісімдесяти тисяч гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро).

На засідання комісії ОСОБА_2 не з?явився, хоча неодноразово у телефонному режимі був повідомлений. Під час телефонних розмов з спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради повідомляв, що вирішив залишити справу як є, та не хоче ще більше травмувати дитину.

Однак, як вказано у висновку, на неодноразові запрошення спеціалістів відділу прийти до відділу та письмово надати пояснення не відреагував.

За змістом висновку, у судовому засіданні ОСОБА_2 наголосив, що проживає за адресою, яка зазначена у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 . 17.05.2023 спеціалістами відділу був здійснений черговий виізд за адресою проживання ОСОБА_2 . Однак, під час обстеження встановлено, що вдома перебували батьки ОСОБА_2 , які повідомили, що син за цією адресою зареєстрований, але вже тривалий час проживає за іншою адресою з іншою родиною. За результатами обстеження складений акт обстеження умов проживання від 17.05.2023. Також спеціалісти відділу просили батьків ОСОБА_2 передати сину запрошення до відділу. Однак ніхто не з?явився та не зателефонував.

За даними висновка, ОСОБА_2 не надав будь яких документів, пояснень на адресу районної адміністрації Запорізької міської ради або на адресу відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради.

Свідка ОСОБА_18 показала суду, що мешкає навпроти будинку позивачки. Батька дитина знає, проте, давно його не бачила. Вона спілкується із позивачкою та, наскільки їй відомо, ОСОБА_2 із дитиною не проводить час, не вітає її. Свідка має онуку, тому разом із нею відвідує на свята родину позивачки. ОСОБА_3 - вихована та охайна, старанна дитина. Бабуся - ОСОБА_1 повноцінно забезпечує його потреби, активна та енергійна. Крім того, свідку відомо, що одного разу дитина у транспортні бачила ОСОБА_2 , проте, батько не підійшов до нього.

Свідок ОСОБА_14 показала, що тривалий час працювала разом із ОСОБА_1 , знає її багато років та товарищує, мешкає на сусідній вулиці із будинком позивачки. Свідок надала тотожні у порівнянні із першим свідком покази, відповідно до яких відповідач з негативного боку проявляє себе по відношенню до дитини, уваги не приділяє, вихованням не займається, на свята сина не відвідує. Крім того, наскільки їй відомо, ОСОБА_2 не приходить до дитини й без приводу, участі у навчанні не приймає.

Від здійснення допиту інших свідків позивачка відмовилась внаслідок його неможливості з об`єктивних причин (неможливості явки свідків).

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батька від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.

Дані навчального та медичного закладів про те, що відповідач не цікавиться навчанням й станом здоров`я свого сина, не займається його розвитком та не створює належних умов для отримання ним освіти підтверджені наявними доказами та не спростовані з боку відповідача.

Судом не встановлено зацікавленості ОСОБА_2 у особистій участі й під час провадження справи в суді, з урахуванням його процесуальної поведінки.

Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивачки про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання ОСОБА_3 .

Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 , який, як встановлено судом, з липня.2022 року влаштований у сім`ю бабусі ОСОБА_1 , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 .

На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина.

Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати низку визначених у нормі права обставин. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дитини, що б зумовлювало збільшення судом розміру аліментів, ніж це передбачено загальними нормами сімейного законодавство, учасниками справи не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, судом під час розгляду справи не встановлено.

Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 15.08.2022 (а.с.1).

Також, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Тому, враховуючи доведеність тієї обставини, що з липня 2022 року ОСОБА_1 здійснює представництво інтересів онука, який влаштований в її сім`ю, відповідно, несе витрати, пов`язані із вихованням, розвитком та забезпеченням потреб онука, суд на підставі наведених вище норм у їх сукупності та взаємозв`язку вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітьного ОСОБА_3 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 15.08.2022 на користь ОСОБА_1 , а після призначення опікуна органом опіки та піклування, з дня його призначення - на користь опікуна (згодом, піклувальника), до досягнення дитиною повноліття.

Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання дитини. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, необхідний для утримання та виховання позивачки, підлягає захисту та має бути достатнім.

Разом з цим, слід роз`яснити відповідачу ОСОБА_2 право на звернення до суду із відповідно до приписів ч.1 ст.432 ЦПК України із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачкою спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини (до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, а також про стягнення аліментів, підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у загальній сумі 1 984,80 гривень, враховуючи ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру та майнового характеру відповідно до п.п.1-1, 1-2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) за кожну вимогу та прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2022 року, за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2 481,00 гривні (враховуючи дату звернення до суду)), від сплати якого позивачка була звільнена при зверненні до суду із позовною заявою.

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282, 432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 15.08.2022 на користь ОСОБА_1 , як законного представника дитини, а після призначення опікуна органом опіки та піклування, з дня його призначення - на користь опікуна, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 1 984,80 гривень (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, , адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду проголошено 01.09.2023.

Суддя Л. А. Вайнраух