ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1076/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/6103/22 Категорія: 304090000 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту,

в с т а н о в и в:

У листопаді Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту № 067229-ЧС1-007 від 12.02.2020 року в розмірі 221 910,13 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 12.02.2020 року відповідач ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту № 067229-ЧС1-007.

Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надає Позичальникові кредит у розмірі 100 000 грн., строком на 16 тижнів - до 03.06.2020 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,19686800% в день (фіксована ставка).

Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Позичальник зобов`язаний був повернути Кредит та сплатити Проценти за користування Кредитом згідно графіка платежів зазначеного в п. 6 Договору.

12.02.2020 року позивач видав відповідачу Кредит у розмірі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «Приватбанк» №17265 від 12.02.2020 року, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі.

Однак, до теперішнього часу відповідач лише частково сплатив позивачу заборгованість за Договором, розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості по Договору №067229-ЧС1-007 клієнта ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_1 в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснив 1 (один) платіж на загальну суму 12 000 грн. та згідно меморіального ордеру АТ КБ «Приватбанк» №@2РL520000 від 19.02.2020 року (графа «Призначення платежу») це була оплата кредиту згідно договору № 067229-ЧС1-007.

Таким чином, зробивши 1 (один) платіж з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Відтак, станом на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором про надання кредиту №067229-ЧС1-007 від 12.02.2020 року складає - 221 910,13 грн., що складається із заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом - 97 574,96 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 122 623,20 грн., а також заборгованості за штрафними санкціями, нарахованими до введення карантину та воєнного стану - 1 711,97 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (, місцезнаходження за адресою: вул. Лесі Українки, 26, оф. 411, 01133) заборгованість за кредитним договором № 067229-ЧС1-007 від 12.02.2020 року в розмірі 220 198 грн. 16 коп. та судовий збір в сумі 3 302 грн. 97 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.03.2023 року по справі № 711/6103/22 та пункт другий резолютивної частини рішення викласти в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом в розмірі 97 574,96 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом в розмірі 15 000 грн., а всього 112 574,96 грн.».

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та прийняте без повного дослідження та надання оцінки всім доказам наявним у справі.

Вказує, що оскільки в даній справі заявлений розмір процентів перевищує розмір кредитної заборгованості по тілу кредиту майже в півтора рази, докази наявності негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання відсутні, немає і доказів наявності у позивача збитків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання.

Скаржник вважає, що суд протиправно відмовив у зменшенні розміру процентів за користування грошовими коштами та не врахував висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, в т.ч. від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

При цьому, зазначає, що визначений в договорі розмір відсотків не може бути врахований, оскільки відповідний розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

13 липня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.03.2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга є безпідставною, а висновки суду повністю відповідають фактичним обставинам цієї судової справи, характеру правовідносин між позивачем та відповідачем за кредитним договором, умовами останнього та нормам ст.ст.1046, 1048,1054,1056-1 ЦК України.

Вказує, що норми законодавства чітко передбачають право позивача (як кредитодавця) на законне отримання доходу за Кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитними коштами протягом дії строку кредитування.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 12.02.2020 року між сторонами укладено Договір про надання кредиту № 067229- ЧС1-007 (далі - Кредитний договір) за яким позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 100 000 грн. (а.с. 8).

Відповідно до п. 1 Кредитного договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 100 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (надалі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити плату за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит, наданий Кредитодавцем Позичальнику, забезпечується всім належним Позичальнику майном, коштами та активами, що належать йому на праві власності, не зважаючи на терміни, коли і як вони були придбані, і на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 2 Кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 16 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з рахунку Кредитодавця.

Відповідно до п. 3 Кредитного договору строк його дії - з дати підписання та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, але не пізніше, ніж до 03.06.2020 року.

Згідно з п. 4 договору, проценти за користування Кредитом за цим Договором є фіксованими та становить 1,19686800 процентів за кожен день користування Кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, плата за користування Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 436,85682000 процентів.

Пунктом 5 договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредит та сплатити Плату за користування Кредитом із урахуванням наступних умов:

- Позичальник здійснює погашення заборгованості по Кредиту шляхом сплати обов`язкових щотижневих платежів щотижня кожної середи, які вік зобов`язаний здійснювати регулярно не пізніше дат, установлених графіком платежів, що наведений у п. 6 цього Договору (п. 5.1);

- мінімальна сума обов`язкового щотижневого платежу для Позичальника визначається графіком платежів, що наведений у п. 6 цього Договору, але у будь-якому разі не може бути менше 11 700 грн. (п. 5.2).

Відповідно до п. 6 договору, Позичальник зобов`язаний повернути Кредит та сплатити Плату за користування Кредитом із урахуванням графіку обов`язкових платежів.

12.02.2020 року ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17265 від 12.02.2020 року (а.с. 10) та випискою про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк», що належить відповідачу (а.с. 90).

19.02.2020 року з карткового рахунку відповідача було здійснено платіж в розмірі 12 000 грн. на погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером №@2PL520000 від 19.02.2020р. (а.с. 11) та випискою про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 90).

В подальшому відповідач не здійснював платежів на погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого станом на 03.06.2020 року за ним утворилась заборгованість по кредитним зобов`язанням за Кредитним договором в наступному розмірі: заборгованість за тілом кредиту - 97 574,96 грн.; заборгованість по процентам - 122 623,20 грн. (а.с. 12, 54).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Колегія суддів вважає за важливе зазначити, що спірний кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, строк його дії, відповідальність сторін та порядок розрахунків, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, і позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Так, позивачем на підтвердження заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог суду надано наступні докази: Договір про надання кредиту № 067229-ЧС1-007 від 12.02.2020 року, підписаний безпосередньо ОСОБА_1 (а.с.8-9), розрахунок заборгованості за кредитом (а.с.12-13), довідка АТ КБ «ПриватБанк» згідно якої вбачається, що держателем картки № НОМЕР_3 » є ОСОБА_1 , а кошти в сумі 100000 грн. були зараховані від 12.02.2020 року на рахунок НОМЕР_3 (а.с.89), виписка за договором № б/н за період 12.02.2020-20.02.2020 року.

Наведені вище та надані позивачем докази повністю спростовують позицію відповідача стосовно необхідності зменшення процентів за користування кредитом за Договором про надання кредиту № 067229-ЧС-1-007 від 12.02.2020 року до 15 000 грн. замість 122 623 грн.

Так, відповідно до п. 4 Договору, проценти за користування Кредитом є фіксованими та становлять 1,19686800 процентів за кожен день користування Кредитом (а.с.8).

Отже, включення до тексту Кредитного договору умов про сплату відповідачем процентів за користування кредитом, та подальше нарахування позивачем зазначених процентів та витребування їх від відповідача ( в т.ч. в судовому порядку) є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, всі вищевказані норми законодавства в сукупності чітко та однозначно передбачають право позивача (як кредитодавця) на законне отримання доходу за Кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитними коштами протягом дії строку кредитування.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначено: «надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України».

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору. Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п. 4 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,19686800 за кожен день користування кредитом.

Доводи скаржника стосовно того, що розмір нарахованих процентів значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а тому, просить зменшити відсотки, не підлягають до задоволення, оскільки Кредитним договором не передбачено жодних правових підстав для зменшення заборгованості, та розмір нарахованих процентів повністю відповідає умовам Кредитного договору, а право позивача на одержання таких процентів у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України є легальною, законною, справедливою та правомірною платою відповідача за користування кредитними коштами, а не сумою компенсації, на чому скаржник наголошує в апеляційній скарзі.

Зокрема, колегія суддів акцентує увагу на тому, що процентна ставка 1,19686800 відсотків в день є фіксованою та застосовується лише в період терміну дії договору з 12.02.2020 року до 03.06.2020 року, що підтверджується копією кредитного договору та розрахунком заборгованості по кредиту.

При цьому, законодавством не встановлено обмеження відсоткової ставки за кредитним договором. Сторони договору самостійно визначають умови кредитування.

Не є коректними й доречними посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) правові висновки якої обумовлені іншими обставинами.

Так, у вище вказаній постанові зазначається: « суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.»

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України може бути застосована судом виключно у випадку перебільшення розміром неустойки розміру збитків, оскільки відповідно до вказаної норми розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даній справі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.01.2023 року позивач просив суд стягнути з відповідача тільки заборгованість по тілу кредиту в розмірі 97 574,96 грн. та відсотки за користування кредитом у розмірі 122 623,20 грн.

Таким чином, в позовних вимогах взагалі відсутня вимога про стягнення неустойки та/або відсотків за ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим не знаходять свого відображення доводи скаржника у відповідності до матеріалів справи, а тому не підлягають до задоволення.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.03.2023 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді