"21" вересня 2023 р. Справа № 363/5201/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., вирішуючи питання про прийняття заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , Приватний виконавець Канцедал Олександр Олександрович, Товариство з обмеженої відповідальністю «Кампсіс Фінанс», про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом зміни стягувача його правонаступником,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, надійшла вказана заява, у якій заявник просить замінити вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису №7669, вчиненого

13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Газматовою Аліною Анатоліївною, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Перевіривши матеріали заяви, суд вважає, що справа не підсудна Вишгородському районному суду Київської області, з таких підстав.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №183/4196/21, оскільки тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Так, Розділом VI ЦПК України встановлено порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Частиною першою статті 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. А відповідно до частини другої статті 446 ЦПК України - процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

У постанові від 29 жовтня 2020 року в справі №263/14171/19 Верховний Суд зазначив: «Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. За наведених обставин доводи касаційної скарги, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову ОСОБА_1 є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі та її підсудність Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області, що узгоджується з правилами ЦПК України. Позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України, а тому оскаржувані судові рішення в частині визначення правил територіальної підсудності позову ОСОБА_1 ухвалені з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими. Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм цивільного процесуального законодавства, Закону України «Про виконавче провадження» та зводяться до незгоди заявника з підставними висновками судів».

Отже, враховуючи зазначене та положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання судового/несудового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання.

Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна.

Відтак, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження державного/приватного виконавця, чи місцем відкриття виконавчого провадження, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Таким чином, позиція заявника про те, що місцем виконання виконавчого напису є місце знаходження приватного виконавця, який здійснює його виконання, є помилковим, не ґрунтується на нормах Закону України «Про виконавче провадження» та суперечить вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду.

Місцезнаходження приватного виконавця, на виконанні якого знаходиться виконавчий напис нотаріуса, на території Вишгородського району Київської області, не вказує на підсудність справи Вишгородському районному суду Київської області. При цьому, у заяві та додатках до неї відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність на території Вишгородського району Київської області місця проживання/перебування/роботи боржника або знаходження його майна.

Водночас, як убачається із матеріалів заяви, зареєстроване місце проживання заінтересованої особи боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що боржник ОСОБА_1 зареєстрована/проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вказану територію місця проживання боржника поширюється територіальна юрисдикція Броварського міськрайонного суду Київської області.

Зважаючи на викладену позицію суду касаційної інстанції про помилковість позицій щодо місця виконання виконавчого напису за територією знаходження приватного виконавця (оскільки приватний виконавець має право вчиняти виконавчі дії на всій території України), відповідно до положень частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про необхідність передати цивільну справу для розгляду за підсудністю до суду, якому ця справа територіально підсудна, а саме до Броварського міськрайонного суду Київської області, оскільки Вишгородський районний суд Київської області не є судом, повноважним згідно закону, на розгляд даної справи.

Згідно пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись статтями 2, 23, 31, 32, 353-355, 446 ЦПК України, статтями 124, 125 Конституції України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про судоустрій і статус суддів», Конвенцією про захист прав людини і основоположних совобод, суд

ПОСТАНОВИВ:

цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , Приватний виконавець Канцедал Олександр Олександрович, Товариство з обмеженої відповідальністю «Кампсіс Фінанс», про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом зміни стягувача його правонаступником, передати за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області (07402, м. Бровари, вул. Грушевського, 2).

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач