Провадження №: 2-з/755/308/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" вересня 2023 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, особа, яка може набути статусу відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», -

у с т а н о в и л а:

14.09.2023 року шляхом формування документів в системі «Електронний суд» до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, особа, яка може набути статусу відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком».

Вивчивши матеріали заяви та додані до неї документи, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаною заявою у порядку цивільного судочинства має бути відмовлено, з огляду на наступне.

За змістом ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів заяви, ОСОБА_1 просить накласти арешт на належні ТОВ «Ватсон-Телеком» нежитлові приміщення, які знаходяться у АДРЕСА_1 , а також заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій та будь-якого обтяження цього майна (в т. ч., але не виключно: державну реєстрацію прав власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачу у володіння та користування третім особам, передачу в іпотеку, заставу, довірчу власність, спільну діяльність, лізинг, оренду, користування, передачу як вклад в статутний капітал товариства).

Обґрунтовуючи вимоги заяви ОСОБА_1 посилається на те, що має намір звернутись до суду із позовом до ТОВ «Ватсон-Телеком» про визнання права власності на поліпшення та ремонтні роботи щодо нерухомого майна товариства виконані в період 2015-2022 роки в сумі 2114437,00 грн., відшкодування вказаної вартості поліпшень і ремонтних робіт, стягнення коштів сплачених за нежитлові приміщення у 2015 році в сумі 3000000,00 грн. з урахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Заявниця вказує, що 09.10.2015 року придбала у ТОВ «Ватсон-Телеком» нежитлові приміщення, які розташовані у АДРЕСА_1 , сплативши товариству 3000000,00 грн. Поряд із цим, рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020 року у справі №908/794/19(905/1646/17) договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.10.2015 року визнаний недійсним, а рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.10.2021 року у справі №908/794/19(908/1769/21) скасоване рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію речових прав внесене на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2015 року, визнано право власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Ватсон-Телеком» та зобов`язано ОСОБА_1 повернути товариству нерухоме майно. ОСОБА_1 вказує, що в судовому процесі вона заперечувала проти повернення приміщень до моменту здійснення реституції, тобто повернення їй сплачених за приміщення коштів та вартості їх поліпшень і проведених ремонтних робіт. В подальшому ТОВ «Ватсон-Телеком» на підставі рішення суду зареєструвало за собою право власності на нежитлові приміщення, однак сплачених ОСОБА_1 коштів та вартості поліпшень не повернуло. Заявниця вказує, що сума стосовно якої буде пред`явлений позов є істотною, а тому забезпечення позову є єдиною гарантією ефективного захисту та поновлення порушених прав. Нежитлові приміщення, розташовані у АДРЕСА_1 , є єдиним майном товариства за рахунок якого можна буде задовольнити грошові претензії.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копії рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020 року в справі №908/794/19(905/1646/17), цим рішенням визнаний недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.10.2015 року укладений між ТОВ «Ватсон-Телеком» та ФОП ОСОБА_2 стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному рішенні вказано, що 16.04.2019 року Господарським судом Запорізької області відкрито провадження у справі №908/794/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком».

Згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 21.10.2021 року у справі №908/794/19(908/1769/21), скасоване рішенні приватного нотаріуса про реєстрацію речових прав на нежитлові приміщення від 13.10.2015 року винесене на підставі договору купівлі-продажу №1103 від 09.10.2015 року, визнано право власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Ватсон-Телеком» та зобов`язано ОСОБА_1 повернути товариству нерухоме майно.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ухвалою суду від 23.06.2021 року прийнято позовну заяву ТОВ «Ватсон-Телеком» про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та зобов`язання повернути майно до розгляду в межах справи №908/794/19 про банкрутство позивача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК), з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20)).

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Згідно із частинами першою - третьою статті 3 ГПК судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (з 21 жовтня 2019 року введено в дію КУзПБ).

За правилами предметної юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності КУзПБ.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний КУзПБ передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21 жовтня 2019 року КУзПБ повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б, від 31.08.2023 року у справі №640/26320/20.

Ураховуючи все вище наведене суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 (як і її відповідний майбутній позов), не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства і має розглядатись за положеннями господарського судочинства Господарським судом Запорізької області в межах справи про банкрутство ТОВ «Ватсон-Телеком».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 19, 152, 186, 259-261, 353-355 ЦПК України, ст.ст. 3, 12, 20 ГПК України, ст. 7 КУзПБ, -

п о с т а н о в и л а:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, особа, яка може набути статусу відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 19.09.2023 року.

Суддя -