КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 372/4122/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2369/2023Головуючий у суді першої інстанції - Висоцька Г.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Сергєєва Валентина Олексіївна, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року у справі за позовом Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги із вивезення побутових відходів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Приватне підприємство «Обухівміськвторресурси» звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , згідно з яким просило стягнути солідарно з відповідачів на користь Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» суму боргу за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.11.2016 року по 31.08.2021 року у розмірі 4 829 грн 64 коп., суму сплачено судового збору та витрати на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №2780 від 09.04.2021 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Обухівської міської ради.

Рішенням Обухівської міської ради №223-12-УІІ від 28.07.2016 року «Про визначення переможця конкурсу на вивезення побутових відходів для мешканців приватного сектору на території Обухівської міської ради», виконавцем послуги вивезення побутових відходів від мешканців приватного сектору території Обухівської міської ради визначено ПП «Обухівміськвторресурси» є єдиним виконавцем послуги із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради, що підтверджується листом виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області за № 2211 від 17.09.2020 року

30.09.2016 року, відповідно до положень п. 31 постанови Кабінету Міністрів України за № 1173 від 16.11.2011 року «Питання надання послуг із вивезення побутових відходів», між позивачем та виконавчим комітетом Обухівської міської ради був укладений договір «Про надання послуг із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради: приватної садиби забудови міста Обухова, сіл Таценки та Ленди», відповідно до якого позивач зобов`язався згідно з затвердженим графіком надавати послуги із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради: приватної садибної забудови м. Обухова, сіл Таценки, Ленди.

Відповідно до розділу 8 договору фінансове забезпечення господарської діяльності позивача забезпечується за рахунок грошових коштів, які надходять від споживачів.

Також, на виконання свого обов`язку, визначеного п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року та п. 1 розділу 7 договору від 30.09.2006 року про надання послуг, в частині укладання договорів про надання послуг із вивезення побутових відходів із споживачами, у тому числі і з відповідачами, 24.09.2016 року в газеті «Обухівські вісті» № 37 (708), в газеті «Обухівські вісті» № 28 (750) від 22.07.2017 року та в газеті «Обухівські вісті» № 2 (825) від 18.01.2019 року, а також на власному Веб-сайті www.ogvr.com.ua публічну оферту договору про надання послуг з вивезення побутових відходів.

При цьому, позивач зазначав, що оскільки впродовж одного календарного місяця з моменту опублікування договору (публічної оферти) жоден з відповідачів не заявив своєї незгоди із умовами публічної оферти договору, запропонована позивачем у засобах масової інформації оферта вважається погодженою та прийнятою (акцептованою) відповідачами.

У зв`язку з зазначеним, починаючи з 01.10.2016 року, на підставі укладеного з Обухівською міською радою договору, встановлених норм надання послуги, затвердженого тарифу та графіку вивезення, позивач розпочав надавати мешканцями приватної забудови, у тому числі і відповідачам, послуги із вивезення побутових відходів, що підтверджується затвердженим графіком вивезення побутових відходів та відсутністю скарг (претензій) відповідачів щодо ненадання або неналежного надання послуг.

Однак, відповідачі не оплачують отримані послуги з вивезення побутових відходів, в результаті чого утворилася заборгованість, яка за період з 01.11.2016 року по 31.08.2021 року становить 4 829 грн 64 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПП «Обухівміськвторресурси» заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 3 407 грн 32 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПП «Обухівміськвторресурси» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 400 грн 43 коп. з кожного, а всього 1 601 грн 71 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується факт укладення позивачем договору з відповідачами, факт споживання відповідачами послуг, наданих позивачем, а також те, що відповідачі не спростували факт надання позивачем послуг із вивезення побутових відходів.

Разом з тим, врахувавши заяву ОСОБА_2 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку заборгованості у межах трирічного строку позовної давності та заявлених позовних вимог, тобто за період з 01.10.2018 року по 01.08.2021 року у розмірі 3 407 грн 32 коп., та про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з 01.11.2016 року по 01.09.2018 року, у зв'язку із пропуском позовної давності.

Також, суд першої інстанції відмовив позивачу у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн 00 коп., оскільки при подачі позову позивачем на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України не було визначено орієнтовного (попереднього) розрахунку суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить: рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 3 407 грн 32 коп. змінити, зокрема, солідарно стягнути із відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 4 752 грн 00 коп.; рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат по оплаті судового збору змінити, зокрема стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 558 грн 42 коп. з кожного, а всього 2 233 грн 68 коп.; скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення судових витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідачів судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн 00 коп., за подання відповіді на позовну заяву по 875 грн з кожного; стягнути судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу за подання апеляційної скарги.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при вирішенні заяви відповідача про застування наслідків строків позовної давності суд першої не врахував положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністром України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому, зазначає про ненадання судом першої інстанції оцінки тому, що заяву про застосування строків позовної давності було подано лише відповідачем ОСОБА_3 , який, у свою чергу, не є представником інших відповідачів, а отже не може здійснювати процесуальні права та обов`язки цих осіб.

За вказаних обставин, вважає, що суд першої інстанції повинен був застосувати строк позовної давності тільки відносно відповідача ОСОБА_3 , а отже зменшити позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги із вивезення побутових відходів у заявленому розмірі 4 829 грн 64 коп. за період з 01.11.2016 року по 31.08.2021 року на суму 77 грн 30 коп. і, відповідно, стягнути 4 752 грн 00 коп.

Також, обґрунтовуючи свою незгоду з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачеві у відшкодуванні витрат на правову допомогу, посилається на те, що застосування відповідних положень ст. 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи кожної справи, а також інших чинників. Тобто, неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також, відповідачі просили стягнути з позивача на їх користь 7 500 грн 00 коп. витрат на отримання професійної правничої допомоги та 2 402 грн 58 коп. сплаченого судового збору, а всього 9 902 грн 58 коп.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаються на неврахування судом першої інстанції того, що відповідачами, як споживачами, було реалізовано своє право на вільний вибір виконавця з надання послуг з вивезення та утилізації побутових відходів шляхом укладення відповідного договору з ТОВ «Чисте місто ЛТД».

При цьому, вказують, що ними не було вчинено жодних необхідних дій для укладення публічного договору з позивачем, які зазначені у змісті самого публічного договору, а також у документах, розміщених на офіційному сайті позивача.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права посилаються на те, що судом не було вирішено їх клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження шляхом прийняття відповідного процесуального рішення, а також із порушенням принципів змагальності приєднав до матеріалів справи відповідь позивача відзив та додаткові пояснення, які не були надіслані відповідачам.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідачі зазначають, що доводи позивача щодо надання ним та отримання відповідачами у період з 01.11.2016 року до 31.08.2021 року послуг з вивезення та утилізації побутових відходів спростовуються договором від 01.01.2013 року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Чисте місто ЛТД» про надання послуг з вивезення та утилізації побутових відходів, довідкою ТОВ «Чисте місто ЛТД» від 01.02.2022 року, що є доказом пролонгації умов договору та його виконання сторонами, а також довідкою ТОВ «Чисте місто ЛТД» від 02.06.2022 року, що є доказом пролонгації умов договору та його виконання сторонами безперервно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачів позивач зазначає про безпідставність доводів відповідачів щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, з огляду на наступні обставини в їх сукупності:

- Саме позивач є єдиним виконавцем послуги із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради, а отже укладення відповідачами договору з ТОВ «Чисте місто ЛТД» не спростовує наявність договірних зобов`язань з ПП «Обухівміськвторресурси», яке визначене органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах як виконавець послуг з вивезення побутових відходів, за договором приєднання;

- Матеріали справи не містять письмових доказів про зміну сторонами умов договору з ТОВ «Чисте місто ЛТД» у частині збільшення строку його дії відповідно до положень п. 8.2 договору, а тому твердження відповідачів про чинність договору у період з 01.11.2016 року по 31.08.2021 року є необґрунтованими, а долучені до матеріалів апеляційної скарги адвокатський запит та відповідь на нього взагалі є неналежними та недопустимими доказами по справі в рахунок підтвердження зміни умов договору в частині продовження строків його дії;

- У період з 01.11.2016 року по 31.08.2021 року відповідачі на висували позивачу жодної претензії з приводу недотримання графіку та/або ненадання ним послуг;

- Для виникнення правовідносин з вивезення побутових відходів на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони;

- Сама по собі відсутність укладеного індивідуального письмового договору не є підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги, оскільки обов'язок відповідачів в частині укладання договору із визначеним у законному порядку виконавцем послуги, оплати за надані послуги, сортування побутових відходів ґрунтується не лише на договорі, але й на законі;

- Посилання апелянтів на не розгляд їх клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також неотримання відповіді на їх відзив та у зв`язку з цим відсутності можливості подати заперечення не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушення останнім норм процесуального права.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Обухівської міської ради №223-12-УІІ від 28.07.2016 року «Про визначення переможця конкурсу на вивезення побутових відходів для мешканців приватного сектору на території Обухівської міської ради» виконавцем послуги із вивезення побутових відходів для мешканців приватного сектору території Обухівської міської ради визначено ПП «Обухівміськвторресурси».

30.09.2016 року між Виконавчим комітетом Обухівської міської ради (замовник) та ПП «Обухівміськвторресурси» (виконавець) був укладений договір б/н «Про надання послуг із вивезення, утилізації твердих побутових відходів на території Обухівської міської ради: приватної садибної забудови міста Обухова, сіл Теценки та Ленди», відповідно до якого позивач зобов`язався згідно затвердженого графіку надавати послуги із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради: приватної садибної забудови міста Обухова, сіл Теценки та Ленди. Відповідно до розділу 8 договору фінансове забезпечення господарської діяльності виконавця забезпечується за рахунок грошових коштів. Які надходять від споживачів. Вказаний договір набрав чинності 01.10.2016 року.

Відповідно до п. 1 вказаного договору ПП «Обухівміськвторресурси» зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення відходів на території Обухівської міської ради: приватної садибної забудови міста Обухова, сіл Таценки та Ленди, за видами відходів: твердих побутових відходів, великогабартних відходів, будівельних (ремонтних) відходів, небезпечних відходів у складі побутових відходів, утворень вуличного змету та відходів з площі зеленого насадження на прибудинковій території, а замовник - Виконавчий комітет Обухівської міської ради зобов`язується виконати обов`язки, передбачені цим договором.

За змістом умов п. 2 цього договору визначено адміністративні межі Обухівської міської ради. Площа - 766 га, протяжність вулиць 111, 7 км.

Згідно з п. 1 ч. 7 договору виконавець зобов`язується укласти договори з мешканцями приватної садибної забудови міста Обухова, сіл Таценки та Ленди про надання послуг з вивезення побутових відходів, згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів».

30.09.2006 року відповідно до додатку №1 до договору від 30.09.2006 року було затверджено графік вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради: приватної садибної забудови міста Обухова, сіл Таценки та Ленди, з якого вбачається, що послуга з вивезення побутових відходів для мешканців вулиці Чумацький шлях надається кожний четвер.

У відповідності до ст. 35-1 Закону України «Про відходи» та ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем було розміщено 24.09.2006 року в газеті «Обухівські вісті» № 37 (708), в газеті «Обухівські вісті» № 28 (750) від 22.07.2017 року та газеті «Обухівські вісті» № 2 (825) від 18.01.2019 року публічну оферту договору про надання послуг з вивезення побутових відходів.

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 2780 від 09.04.2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

При цьому, згідно з додатком №1 до розрахунку суми заборгованості відповідачі за період з 01.11.2016 року по 01.08.2021 року мають заборгованість перед позивачем по оплаті наданих послуг на загальну суму 4 829 грн 64 коп.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому, у період, за який заявлено позовні вимоги, діяли Закон України від 24.06.2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», а з 10.12.2017 року - Закон України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

В обох законах визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 цієї статті установлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір про надання послуг із вивезення побутових відходів є публічним договором, що укладається шляхом надання пропозиції (оферти) та вважається укладеним після прийняття (акцепту).

За змістом ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона -підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Конклюдентні дії, є акцептом, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України від 24.06.2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Враховуючи зміст п. 2 ст. 205 ЦК України та п. 2 ст. 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Водночас, ч. 1 ст. 25 Закону України від 09.11.2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку.

Якщо інше не визначено законом, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управитель багатоквартирного будинку або інша уповноважена особа, яка укладає колективний договір про надання комунальних послуг, згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування, має право на вибір серед визначених у встановленому законодавством порядку виконавців послуг з поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Отже, вказані положення Законів України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов'язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів.

За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання.

Крім того, згідно з п. «б» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

Відповідно до положень ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами.

Тобто, через специфіку житлово-комунальних послуг, пов`язаних із вивезенням побутових відходів, та з метою відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України, законодавцем покладено на фізичних осіб обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про вивезення відходів або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Для виникнення правовідносин з вивезення побутових відходів на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів ніж публікація публічного договору та відсутність будь-яких заперечень з іншої сторони.

Вказані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року у справі №646/834/17.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачі, серед іншого, посилалися на те, що ними не було вчинено жодних необхідних дій для укладення публічного договору з позивачем.

Разом з тим, в силу вищенаведених положень законодавства, а також зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачі не користуються послугами ПП «Обухівміськвторресурси» щодо вивезення побутових відходів від їх домоволодіння, відповідачі вважаються такими, що прийняли оферту.

Крім того, відповідачі по справі не надали ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів того, що позивач по справі не надавав чи надавав неналежної якості відповідні послуги відповідно до графіку, зокрема не було надано відповідних актів - претензій.

Відсутні у матеріалах справи і докази щодо будь-яких заперечень відповідачів до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач.

Доводи відповідачів про те, що вони, як споживачі, реалізували своє право на вільний вибір виконавця з надання послуг з вивезення та утилізації побутових відходів шляхом укладення відповідного договору з ТОВ «Чисте місто ЛТД», колегія суддів відхиляє, адже, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, системний аналіз вищенаведених положень законодавства чітко вказує на те, що в контексті житлово-комунальних правовідносин суб`єктом-виконавцем комунальної послуги із вивезення побутових відходів (поводження з побутовими відходами) може вважатися лише той суб`єкт господарювання, який визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, зокрема органом місцевого самоврядування відповідно до ч. 3 ст. 35-1 Закону України «Про відходи», п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року (діяла до 01.05.2009 року) та Порядку визначення на конкурсних засадах виконавця послуги із вивезення побутових відходів, затвердженого постановою КМУ № 1173 від 16.11.2011 року «Питання надання послуг із вивезення побутових відходів».

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, позивач є єдиним виконавцем послуги із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради, про що свідчить лист виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 17.09.2020 року за № 2211.

Також, з листа виконавчого комітету Обухівської міської ради від 19.10.2018 року за № 2511 вбачається, що будь-яких рішень про визнання ТОВ «Чисте місто ЛТД» виконавцем послуг із вивезення побутових відходів від мешканців приватного сектору та багатоквартирних будинків, а також підприємств, організацій, установ, суб`єктів підприємницької діяльності не приймав. На даний час виконавцем послуги із вивезення побутових відходів від мешканців приватного сектору та багатоквартирних будинків, а також підприємств, організацій, установ, суб`єктів підприємницької діяльності є виключно позивач. Мешканці приватного сектору та багатоквартирних будинків, а також підприємства, організації, установи, суб`єкти підприємницької діяльності зобов`язані укладати договори про надання послуг із вивезення побутових відходів лише із визначеним Обухівською міською радою виконавцем послуг. Укладення договору із іншою особою є порушенням чинного законодавства та Правил благоустрою території Обухівської міської ради.

Отже, приймаючи до уваги те, що обов`язок споживачів, у тому числі і відповідачів, укласти договір із вивезення побутових відходів саме з визначеним органом місцевого самоврядування «виконавцем послуг на вивезення побутових відходів», доводи відповідачів про можливість вільно обирати виконавця послуги з вивезення побутових відходів є передчасними.

Свобода договору, яка закріплена ст.ст. 6, 627 ЦК України, зокрема в частині вільного вибору суб`єкта господарювання, який надаватиме послугу з вивезення побутових відходів та відповідно буде договірною стороною при погоджені його умов, у даному випадку є обмеженою.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 року у справі № 641/7403/16-ц.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини, встановивши відсутність у матеріалах справи доказів надходження до позивача від відповідачів будь-яких претензій в частині недотримання графіку вивезення або ненадання послуг з вивезення побутових відходів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про користування відповідачами послугами із вивезення побутових відходів, які надає саме позивач, та наявності у них заборгованості по оплаті цих послуг у розмірі 4 829 грн 64 коп.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідачів.

Доводи відповідачів про не розгляд їх клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також неотримання відповіді на їх відзив та у зв`язку з цим відсутності можливості подати заперечення не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушення останнім норм процесуального права.

Разом з тим, як убачається, врахувавши заяву ОСОБА_2 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку заборгованості у межах трирічного строку позовної давності та заявлених позовних вимог, тобто за період з 01.10.2018 року по 01.08.2021 року у розмірі 3 407 грн 32 коп., та про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з 01.11.2016 року по 01.09.2018 року, у зв'язку із пропуском позовної давності.

Так, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено у ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Разом з тим, 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.07.2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.

Отже, оскільки з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про визнання таким, що пропущений позивачем, трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2016 року до березня 2017 року.

У свою чергу, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по 01.09.2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Однак, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону і помилково зазначив про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості до 01.09.2018 року.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з квітня 2017 до 01.08.2021 року за відповідачами обліковується заборгованість у розмірі 4 582 грн 28 коп.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 4 582 грн. 28 коп.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь заборгованості з 01.11.2006 року до квітня 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені з пропуском строків позовної давності.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за надані послуги шляхом збільшення суми солідарно стягнутої заборгованості з відповідачів на користь позивача з 3 407 грн. 32 коп. до 4 582 грн 28 коп., та, як наслідок, про зміну судового рішення в частині стягнення з відповідачів у рівних частках на користь позивача судового збору шляхом збільшення їх розміру з 400 грн 43 коп. до 538 грн 44 коп. з кожного, а всього 2 153 грн 74 коп.

Щодо доводів позивача про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні його вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити, що у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Отже, подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт понесення позивачем витрат на правову допомогу у загальному розмірі 4 500 грн 00 коп., суд апеляційної інстанції доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідачів на користь позивача судових витрат на правничу допомогу та ухвалює у цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідачів у рівних частках на користь позивача судових витрат у розмірі по 1 067 грн 38 коп. з кожного, а всього по 4 269 грн 52 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги позивача, з відповідачів підлягає стягненню у рівних частках на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 807 грн 65 коп. з кожного, та судові витрати на правничу допомогу у розмірі по 830 грн. 18 коп. з кожного.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Сєргєєва Валентина Олексіївна, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» -задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів - змінити, збільшивши суму стягнутої заборгованості з 3 407 (три тисячі чотириста сім) грн 32 коп. до 4 582 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн 28 коп.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у рівних частках на користь Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» судових витрат по сплаті судового збору - змінити, збільшивши їх розмір з 400 (чотириста) грн 43 коп. з кожного до 538 (п`ятсот тридцять вісім) грн 44 коп. з кожного.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» витрат на правничу допомогу - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» витрати на правничу допомогу у розмірі по 1 067 (одна тисяча шістдесят сім) грн 38 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 807 (вісімсот сім) грн 65 коп. з кожного.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Обухівміськвторресурси» судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі по 830 (вісімсот тридцять) грн 18 коп. з кожного.

Позивач: Приватне підприємство «Обухівміськвторресурси», , місцезнаходження: Київська обл., Обухівський р-н, м. Обухів, вул. Київська, 21.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Суддя-доповідач:

Судді: