Справа № 275/618/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

11 вересня 2023 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Лівочки Л.І.,

при секретарі- Степанчук С.А.,

за участі: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області цивільну справу №275/618/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2011 року. За час спільного проживання та шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також з ними проживає її старша дочка від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.04.2021 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

В 2011 році відповідач з її згоди, як власника, вселився у спірний житловий будинок АДРЕСА_1 та проживав у ньому як член її сім`ї, як чоловік. Спірний житловий будинок є її особистою приватною власністю, оскільки вона успадкувала його після смерті діда та баби.

Після розірвання шлюбу і по теперішній час відповідач продовжує проживати в її будинку та користуватися будинком, на її вимогу виселитися він не реагує. Його проживання в будинку останнім часом стало зовсім нестерпним для неї та її дітей.

Відповідач веде антигромадський спосіб життя, часто влаштовує сварки та навіть бійки, псує майно, гроші витрачає на власні потреби, принижує позивачку перед сусідами та родичами. Позивачці неодноразово доводилося викликати поліцію.

Разом з цим, відповідач нехтує своїми обов`язками по утриманню житлового будинку, його ремонту, оплаті житлово-комунальних послуг тощо, чим завдає їй значних матеріальних збитків.

Окрім цього, відповідачу є де проживати, оскільки він зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Проте, відповідач всупереч волі позивачки, не погоджується добровільно виселитися з будинку, що належить останній на праві власності.

Позивач просила виселити ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 , що фактично належить їй, без надання іншого жилого приміщення та стягнути з нього витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073, 50 грн.

В суді позивач ОСОБА_1 та її представник- адвокат Кіщенко І.П. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позові, доповнили їх тим , що на протязі 2022-2023 років відповідач неодноразово судом притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно позивачки, просили позов задовольнити , не заперечували проти винесення заочного рішення .

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розляду справи, повторно до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходило відзиву, клопотань та заяв.

Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши та оцінивши надані позовачем докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Сторони з 14 дипня 2011 року перебували у шлюбі, який рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.04.2021 року розірвано, про що 14.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області зроблено відповідний актовий запис № 21.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Згідно довідки про склад сім`ї від 30.05.2023 року №737, що видана відділом "Центр надання адміністративних послуг" Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 ,1982 р.н., зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 . До складу її сім"ї входять діти: ОСОБА_6 , 2005 р.н. (дочка), ОСОБА_4 , 2011 р.н.( син), ОСОБА_5 , 2015 р. н.( син).

В суді свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивачка є її донькою. Будинок АДРЕСА_1 донька успадкувала після смерті діда та баби. Відповідач є її колишнім зятем, який після розірвання шлюбу не бажає виїхати з будинку. ОСОБА_8 зловживає спиртними напоями, не поважає ні дітей, ні колишню дружину, часто скандалить, псує майно. Неодноразово ОСОБА_1 викликала поліцію, які складали на ОСОБА_9 адміністративні протоколи за вчинення насильницьких дії стосовно позивачки.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1 . Після того, як ОСОБА_11 розірвала шлюб з ОСОБА_12 , то вона його неодноразово просила виселитися з будинку, але він не хоче виселятися. Будинок АДРЕСА_1 маленьких розмірів. Ії сестра успадкувала будинок після смерті діда та баби. ОСОБА_8 ніде не працює, зловживає спиртними напоями, до дітей та дружини відноситься погано, інколи їх бив. Сестра неодноразова прибігала до неї з дітьми ночувати.

З наданих позивачем копій постанов Брусилівського районного суду Житомирської області вбачається, що на протязі 2022-2023рр. ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства стосовно колишньої дружини ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_2 , а -фактично проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1ст.316).

Власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч 1 ст. 317).

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ст. 321 ЦК України).

Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку ( ч. 1 ст. 109 ЖК України).

Виходячи з положень ст.150 ЖК України та ст.383 ЦК України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до вимог статті 157 ЖК України членів сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавців або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач робить сумісне проживання нестерпним, його поведінка є такою, що робить неможливим проживання з ним позивачки в одному будинку.

Враховуючи викладане та те, що відповідач має зареєстроване місце проживання та добровільно з будинку,що належить позивачу, не виселяється, то наявні підстави для задоволення позовних витмог та виселення відповідача з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1073 гривні.

На підставі ст.ст.15,316,317,319,321,383,391 ЦК України, ст.ст. 9,109,116,10, 157 ЖК України та керуючись ст. ст.12-13, 76-81, 141, 263-265, 280-282,284, 288 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 з будинку АДРЕСА_1 , що фактично належить ОСОБА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (тисяча сімдесіт три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення, яке складено 20.09.2023 року.

На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. яке складено 20.09.2023 року.

Суддя Л. І. Лівочка