справа № 631/1173/23
провадження № 2-о/631/38/23
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

19 вересня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення особи померлою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої, на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АХ№ 1147560 від 06 вересня 2023 року, діє адвокат Кайдашов Віталій Сергійович, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області із заявою, поданою в порядку окремого провадження, в якій просить оголосити померлим командира 3-го відділення 1-го взводу розвідки спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 на східній околиці міста Бахмут Донецької області під час проходження військової служби та під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсіч і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області.

Дані матеріали справи відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2023 року, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані головуючому судді Трояновській Т. М. 14 вересня 2023 року у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті по справі з єдиним унікальним № 631/1122/23 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2023 року під № 0000872 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу України.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, за правилами частини 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 Цивільного процесуального кдексу України).

Згідно із пунктом 3 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про оголошення фізичної особи померлою.

Положеннями частини 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

В даному випадку, вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі суд керується положеннями частини 9 статті 10, статтей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, тобто застосовує аналогію закону, оскільки главами 1 та 2 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України прямо не врегульовано дії суду при подачі до суду заяви, яка не відповідає вимогам Цивільного процесуального законодавства України.

Отже заяви у справах окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, так і спеціальним нормам процесуального законодавства, що врегульовують порядок вирішення судом порушеного питання, зокрема у справах за заявами про розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, встановленого статтями 305 - 309 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 306 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тобто, виходячи із приписів наведеної норми права заявнику в обов`язковому порядку необхідно зазначити мету, яку він переслідує при зверненні до суду. Ураховуючи те, що інститут визнання особи безвісно відсутньою та оголошення її померлою має на меті захист прав і законних інтересів її та заінтересованих осіб, що складаються в певних правовідносинах (цивільних, сімейних, підприємницьких), мета, для досягнення якої заявнику необхідно визнання особи безвісно відсутньої або оголошення її померлою, повинна мати правовий характер. Це означає, що визнаний судом правовий статус фізичної особи матиме правові наслідки для правовідносин, учасниками яких є заявник і ця особа, зумовить їх зміну або припинення.

Наприклад, до мети, що може ставитися при поданні до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньої або оголошення її померлою, можна віднести: розірвання шлюбу (пункт 1 частини 1 статті 107 Сімейного кодексу України); усиновлення дитини (пункт 2 частини 1 статті 219 Сімейного кодексу України); необхідність прийняття рішення про визнання учасника повного товариства таким, що вибув із його складу (стаття 129 Цивільного кодексу України); відкриття спадщини (стаття 1220 Цивільного кодексу України); отримання непрацездатними членами сім`ї пенсії в разі втрати годувальника (стаття 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); отримання виплат одноразової грошової допомоги (стаття 41 Закону України «Про військової обов`язок та військову службу») тощо.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Зі змісту поданої заяву убачається, що заявник просить суд оголосити померлим командира 3-го відділення 1-го взводу розвідки спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 на східній околиці міста Бахмут Донецької області під час проходження військової служби та під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсіч і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області з метою визнання правового статуту пана Великородного.

При цьому указана мета - визнання правового статусу пана ОСОБА_2 не має правового характеру та заявником не вказано, яким чином оголошення померлим командира 3-го відділення 1-го взводу розвідки спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язується із виникненням, зміною, припиненням чи охороною особистих майнових чи немайнових прав та інтересів заявника або підтверджуватиме наявності чи відсутності неоспорюваних її прав.

Виходячи із приписів статті 306 Цивільного процесуального кодексу України заявник має мати особисту цивільну правову зацікавленість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків.

Також слід звернути увагу, що згідно із частиною 2 статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина 3 статті 46 Цивільного кодексу України).

Отже у частині 2 наведеної норми права встановлюються спеціальні строки для оголошення фізичної особи померлою. Так, за загальним правилом, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку із воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. Такий строк обчислюється після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. Моментом початку перебігу такого строку є момент набрання чинності Указом Президента України за пропозицією Ради національної безпеки і оборони України про скасування воєнного стану (стаття 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану») чи укладання домовленості між воюючими сторонами. З урахуванням конкретних обставин справи, суд може оголосити фізичну особу померлої до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Проте, як вже вказувалась вище заявником у заяві не наведена мета для чого необхідно оголосити померлим командира 3-го відділення 1-го взводу розвідки спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта ОСОБА_2 до спливу двох років від дня закінчення воєнних дій, тобто відсутній виклад обставин, необхідних для розгляду цієї справи, раніше встановленого законом строку.

Також, слід звернути увагу, що визнання особи померлою є крайньою мірою та потребує встановлення всіх об`єктивних обставин, що стали передумовою для такого звернення, з метою уникнення в подальшому негативних наслідків щодо переходу майнових прав особи, оголошеної померлою, у разі її появи.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 307 Цивільного процесуального кодексу України, після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Як вже зазначалось, відповідно до частин 3 та 4 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

В даному випадку суд звертає увагу заявника, що в окремому провадженні, крім заявника, участь беруть заінтересовані особи, які мають юридичний інтерес у встановленні факту, оскільки за наслідками судового розгляду даної категорії справи рішення по справі може у подальшому як вплинути на їх суб`єктивні права та обов`язки, або спонукати до вчинення дій з реалізації суб`єктивних прав заявника. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

До заінтересованих осіб належать:

1) особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від мети факту, що підлягає встановленню;

2) організації і установи, в яких заявник реалізовуватиме рішення про встановлення юридичного факту, тобто в яких будуть здійснені права осіб, що виникли внаслідок судового встановлення юридичного факту.

Саме ці групи заінтересованих осіб притягуються до участі у справах окремого провадження. Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту своєчасно заявити про порушення чи оспорювання їх суб`єктивних прав у зв`язку із встановлюваним судом фактом.

У зв`язку з чим, визначаючи коло заінтересованих осіб в рамках даної справи, заявнику належить виходити саме з цих положень.

Також у порушення приписів пункту 10 частини 3 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України у заяві заявником не підтверджено про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 8-рп/2002 від 07 травня 2002 року (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) визначив, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право, а за змістом частини 2 статті 4 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Положеннями частини 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Як вже зазначалося вище, вимоги щодо змісту та форми позовних заяв (заяв у справі окремого провадження) визначені статтями 175, 177, 306 Цивільного процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, у частині 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечує можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити заяву ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення особи померлою, без руху та надати заявнику (її представнику) строк для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі шляхом подання до суду заяви у новій редакції з обґрунтуванням мети оголошення особи померлою, яким чином вона пов`язується із виникненням, зміною, припиненням чи охороною особистих майнових чи немайнових прав та інтересів заявника, у тому числі з урахуванням раніше встановленого законом строку, з визначеннями коло заінтересованих осіб в рамках даної справи, а також із зазначенням інформації, необхідної для розгляду цієї справи.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України.

В даному випадку, подана заява не відповідає вимогам, що викладені у пункті 10 частини 3 статті 175, статті 306 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху відповідно до статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина 2 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України).

Крім того, суд вважає за необхідне попередити заявника, що в разі не усунення порушень закону, допущених при подачі заяви до встановленого законом строку, остання буде вважатися не поданою та повернута заявнику.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, частинами 4 та 9 статті 10, статтями 19, 175, 177, частиною 1 статті 185, частиною, 2 статті 293, частинами 3 та 4 статті 294, статтями 306 - 308 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення особи померлою - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені цією ухвалою, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя: Т. М. Трояновська