Справа № 352/1883/23
Провадження № 2/352/646/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Позовні вимоги мотивувала тим, що баба позивача та відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 . Дане будинковолодіння було збудоване на підставі будівельного паспорта виготовленого в 1990 році та рішенням виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №209 від 21 листопада 1990 року. Тобто спірне майно не є самочинним та збудоване до 1992 року. Попри те, що права власника майна, у встановленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових прав на нерухоме майно і відповідно свідоцтва про право власності на належне бабі будинковолодіння вона не отримувала, однак вона вважається його власником і це право презюмується. Будинковолодіння складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, офіційна ринкова вартість яких, згідно технічного паспорта та довідки про вартість об`єкта оцінки від 28 липня 2023 року №06/07/23, становить 679309 грн. 00 коп. Отже, ОСОБА_3 була одноособовим власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 . 21 березня 2002 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповіт, у відповідності до якого на випадок її смерті заповіла сину ОСОБА_4 старий житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 . Крім того, 21 березня 2002 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 склала ще один заповіт, у відповідності до якого на випадок її смерті заповіла ОСОБА_1 будинок незавершеного будівництва в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, будівництво якого розпочато на підставі будівельного паспорта виданого на підставі рішення Тисменицького райвиконкому від 21 листопада 1990 і зареєстрованого під №565 від 15 листопада 1990 №209. На даний час зазначені вище заповіти не відмінялися і не змінювалися, що підтверджується довідками Угринівської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 09 серпня 2023 №543, №544. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно в тому числа будинковолодіння в АДРЕСА_1 . Позивач для оформлення спадкових прав звернулась до Тисменицької ДНК, однак Постановою №117/02-31 від 10 серпня 2023 року державний нотаріус Колтун С.В. відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з`явилися, однак представник позивача надав заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 03 вересня 2007 року Угринівською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 26 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 14 січня 2018 року Виконавчим комітетом Угринівської сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с. 9).

Технічним паспортом виготовленим 28 липня 2023 року ФОП ОСОБА_6 визначено згідно експлікації приміщень характеристики: будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок «А» загальною площею 221,8 м.кв., житловою площею 136,2 кв.м.; І поверх: тамбур 6,8 кв.м.; коридор 15,1 кв.м.; кухня 13,8 кв.м.; гардеробна 6,5 кв.м.; вітальня 23,3 кв.м..; житлова площа 19,9 кв.м.; санвузол 9,2 кв.м.; паливна 7,0 кв.м.; сходова 7,9 кв.м. ІІ поверх: коридор 19,3 кв.м.; житлова площа 1) 21,5 кв.м.; житлова площа 2) 34,8 кв.м.; житлова площа 3) 19,4 кв.м.; житлова площа 4) 17,3 кв.м.(а.с.10-14).

Довідкою №06/07/23 виданою ФОП ОСОБА_6 про те, що загальна дійсна (інвентаризаційна) вартість домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 станом на 28 липня 2023 року з врахуванням ПДВ становить 679309 грн.00 коп.(а.с.15).

Згідно будівельного паспорту затвердженого рішенням виконкому Тисменицької районної Ради народних депутатів від 21 листопада 1990 року, зареєстрованого №565 від 15 листопада 1990 209 на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику ОСОБА_3 (а.с.16-21).

Згідно архівного витягу з протоколу №13 засідання виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 21 листопада 1990 року рішенням №209 дозволено ОСОБА_3 будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на земельні ділянці, виділеній виконкомом відповідної Ради згідно додатку №1 (а.с.22).

21 березня 2002 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповіт, у відповідності до якого на випадок її смерті заповіла сину ОСОБА_4 старий житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 (а.с.23).

Крім того, 21 березня 2002 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 склала ще один заповіт, у відповідності до якого на випадок її смерті заповіла ОСОБА_1 будинок незавершеного будівництва в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, будівництво якого розпочато на підставі будівельного паспорта виданого на підставі рішення Тисменицького райвиконкому від 21 листопада 1990 і зареєстрованого під №565 від 15 листопада 1990 №209 (а.с.25).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 повторно виданого 20 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.27).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 повторно виданого 08 лютого 2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с.28).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 08 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с.29).

Довідкою № 510 від 26 липня 2023 року Угринівської сільської ради заначено, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був постійним жителем с. Угринів та до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 . На день смерті разом з ним були зареєстровані: донька- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зять ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онука ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та правнука ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.34).

Довідкою № 542 від 09 серпня 2023 року Угринівської сільської ради заначено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.35).

Довідкою № 543 від 09 серпня 2023 року Угринівської сільської ради заначено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була постійним жителем с. Угринів та до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 , крім померлої, зареєстрованих осіб не було (а.с.36-37).

Постановою державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С.В. №117/02-31 від 10 серпня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду (а.с. 38).

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав.

Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що до збудованих до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. А документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12 та постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

Спірний житловий будинок було побудовано у 1990 році.

На підтвердження зазначених обставин позивачем було надано документи, які свідчать про належність спадкодавцю конкретного спадкового майна.

Відтак, на час будівництва та завершення будівництва спірного житлового будинку, реєстрація права власності на нього не вимагалась.

Схожі висновки висловлені в Постанові Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 207/2386/16-ц.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

У відповідності до роз`яснення ВССУ у п.3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, судом встановлено, що позивач дійсно має право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , однак, вона позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом ґрунтуються на законному праві на спадщину та не суперечать правам та інтересам інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Максим ОЛІЙНИК