Справа № 932/7258/22
Провадження № 2/932/749/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі -Рибалці В.І.

за участі

представника відповідача Соловей В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, у якій ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 13 706,62 грн. - інфляційних збитків та 3 514,51 грн. 3% річних, а також стягнути судові витрати.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2015 (справа №200/13954/15), з ОСОБА_2 на її користь стягнуто борг та судові витрати у розмірі 30 541,14 грн.

З огляду на те, що вищезазначене судове рішення не виконується відповідачем, остання вважала за необхідне ставити вимогу про стягнення штрафних санкцій передбачених ст.625 ЦК України, що нараховані за період з: 28.01.2016 по 28.11.2019.

Відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.02.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог, просив застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2017 винесеної державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Гросовою К.О. (ВП №54275515), відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №200/13954/15 виданого 30.06.2017 Бабушкінським районим судом м.Дніпропетровська про стягнення 30 541,14 грн., де боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_1 .

Відповідно до копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.06.2018 винесеної державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Горбачовою О.О. у межах виконавчого провадження №54275515, виконавчий документ (виконавчий лист №200/13954/15) повернуто стягувачу ОСОБА_1 з підстав визначених п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.11.2019 винесеної старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Хорошун К.В. виконавче провадження з сумового виконання виконавчого листа №200/13954/15 виданого 30.06.2017 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, закінчено у зв`язку з виконанням боржником ( ОСОБА_2 ) вимоги виконавчого документу в повному обсязі.

Також позивачем надано розрахунок штрафних санкцій передбачених ст.625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові ВП/ВС від 16.05.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №686/21962/15-ц, на підставі судового рішення про стягнення суми виникає грошове зобов`язання, не виконання якого зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на вищезазначені приписи матеріального права і виходячи з матеріалів справи, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляції, за період з моменту набрання рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2015 законної сили до його фактичного виконання 28.11.2019, є законними та обґрунтованими.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Згідно ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно з висновком зазначеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 28.11.2019 року (дата закінчення виконавчого провадження, враховуючи, що відповідачем не надано доказів сплати заборгованості раніше) є датою, коли зобов`язання відповідача припинилося.

З огляду на те, що з даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 21.11.2022 (відмітка поштового відділення на конверті) у стягненні нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України до 20.11.2019, слід відмовити з підстав передбачених ч.4 ст.267 ЦПК України.

В той же час, виходячи з вищевикладеного, з відповідача, на користь позивача, підлягають стягненню 3% річних передбачені ч.2 ст.625 ЦК України за період з 21.11.2019 по 28.11.2019, що становить 20,08 грн., інфляція за вказаний період становить 0,00 грн.

Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на рахунок позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1,09 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 3% річних у сумі 20 грн. 08 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у сумі 1 грн. 09 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 08.08.2023 року.

Суддя В.В. Куцевол

03 серпня 2023 року