Провадження № 2/742/465/23
Єдиний унікальний № 742/808/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Ільченка О.І,

при секретарі судових засідань - Голушко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представниця позивача - адвокатка Зибінська Галина Вікторівна, до ОСОБА_2 , представник відповідачки - адвокат Матвієнко Володимир Михайлович, про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокаткою Зибінською Г.В. було подано до суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила стягнути з відповідачки на користь позивача 50100,00 грн вартості частини автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

Позов мотивований тим, що 12.03.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який 15.03.2022 рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області був розірваний. За час спільного проживання у шлюбі подружжя, 28.09.2018, був придбаний автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який було зареєстровано на відповідачку. Наприкінці 2022 року позивач дізнався про те, що в листопаді 2022 року відповідачка продала вказаний автомобіль, що є спільною сумісною власністю, без погодження з позивачем. Оскільки спірний автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і кожна зі сторін має рівні права на нього, позивач має право на грошову компенсацію у розмірі частини ринкової вартості автомобіля.

У судове засідання позивач і його представниця не з`явилися, проте остання подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала та просила провести розгляд справи без участі сторони позивача. Крім того, просила стягнути з відповідачки судовий збір, сплачений при подачі позову, витрати на правничу допомогу та витрати позивача на оплату послуг експерта (а.п. 71).

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися також, проте останній подав до суду заяву, згідно з якою заперечив проти задоволення позову та просив провести розгляд справи без участі сторони відповідачки (а.п.72-73).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З копії договору купівлі-продажу 7442/2018/1125502 від 28.09.2018 вбачається, що ОСОБА_2 придбала автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 (а.п.8).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власницею автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 (а.п.16).

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.03.2022, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.03.2016, був розірваний (а.п.6).

Відповідно до копії висновку експерта №СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 середня ринкова ціна автомобіля, подібного за своїми якостями до автомобіля марки ВАЗ-21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , при умові, що автомобіль знаходився у технічно-справному стані, станом на 04.07.2023, становила 100200,00 грн (а.п.61-63).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 3 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 Сімейного кодексу України).

Правова конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовий аналіз наведених вище норм Сімейного та Цивільного кодексів України дає підстави для висновку про те, що автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який був придбаний подружжям ОСОБА_3 за спільні кошти та у період шлюбу, беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя по частині за кожним.

Тож, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до єдино можливого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Встановлено, що представниця позивача в заяві про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат зазначала розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, а саме: підготовка та подача позовної заяви - 4000,00 грн, замовлення висновку експерта - 1000,00 грн, підготовка і подача заяви про уточнення позовних вимог - 1000,00 грн, участь у судових засіданнях - 1000,00 грн. Однак, оскільки адвокатка Зибінська Г.В. особисто не була присутня у судовому засіданні, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, сплачений ним на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн та витрати на послуги експерта в розмірі 2294,40 грн, а всього 9368,00 грн.

На підставі наведеного та ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.15, 319, 321, 325, 328, 331, 355, 368, 372 ЦК України, ст.57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, керуючись ст.2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), представниця позивача - адвокатка Зибінська Галина Вікторівна (РНОКПП НОМЕР_4 , юридична адреса: вул.Київська, буд.210, каб.27, м.Прилуки, Чернігівська область, 17500), до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), представник відповідачки - адвокат Матвієнко Володимир Михайлович (юридична адреса: вул.Котляревського, буд.59,м.Прилуки, Чернігівська область, 17500), про поділ спільного майна - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 50100 (пятдесят тисяч сто) гривень 00 копійок.

Стягнути з з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, сплачений ним на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн та витрати на послуги експерта в розмірі 2294,40 грн, а всього 9368 (дев`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.09.2023 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО