_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3526/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Солтановської Ю.О.,

представника позивача Клочко В.В.,

представника відповідача Пучкової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення 3% за ст. 625 ЦК України,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 73,83 євро 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.03.2016р. по 29.10.2018р. Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кршти у розмірі 750,75 євро - 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.10.2018. по П.07.2023р. Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 8 000 гривень у вигляді витрат на професійну правову допомогу. Судові витрати покласти на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570).

В обгрунтування свого позову посилається на те, що 18.04.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі голови правління Дубілета Олександра Валерійовича та ОСОБА_1 було укладено депозитний договір «Стандарт», відповідно до умов якого Позивач внесла грошові кошти у розмірі 4 000 євро за договором банківського вкладу (депозит), а Відповідач прийняв та зобов`язався повернути і сплатити Позивачу проценти за ставкою 7% річних за весь період користування грошовими коштами.

Позивач стверджує, що всупереч взятим на себе зобов`язанням, Відповідач грубо порушив умови договору та безпідставно припинив сплачувати проценти за депозитом, а після закінчення дії договору грошові кошти, та нараховані проценти Позивачу не повернув, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 14 липня 2023 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

08 серпня 2023 року представником відповідача до канцелярії суду було надано відзив на позовну заяву, в якому останный просив застосувати загальний строк позовної давності (3 роки) до заявленої позовної вимоги щодо стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України, та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, 28 серпня 2023 року представником відповідача надано до суду заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача ТОВ «ФК «ФІЛІОН».

28 серпня 2023 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якый вважав заперечення сторони відповідача безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, у зв`язку з чим просив позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.09.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Пучкової Людмили Анатоліївни про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог булдо відмовлено.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Пучкова Людмила Анатоліївна в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 18.04.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі голови правління Дубілета Олександра Валерійовича та ОСОБА_1 було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDN6673, відповідно до умов якого Позивач внесла грошові кошти у розмірі 4 000 євро за договором банківського вкладу (депозит), а Відповідач прийняв та зобов`язався повернути і сплатити Позивачу проценти за ставкою 7% річних за весь період користування грошовими коштами.

Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, Відповідач порушив умови договору та безпідставно припинив сплачувати проценти за депозитом, а після закінчення дії договору грошові кошти, та нараховані проценти Позивачу не повернув.

3 метою відновлення своїх порушених прав Позивач була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення з Відповідача грошових коштів за договором-банківського вкладу, у зв`язку з чим Київським районним судом було відкрито провадження по справі №522/5513/19.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року, в подальшому зміненим постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10 травня 2023 року по справі № 522/5513/19 позовні вимоги Позивача задоволено частково, та стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 4 000 євро (тіло вкладу), 1 326,03 євро процентів за договором банківського вкладу № SAMDN6673 за час розміщення грошових коштів та 2 000 гривень моральної шкоди.

Під час розгляду справи № 522/5513/19 судами було встановлено наступні обставини:

- 18 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір за № SAMDN6673, за яким ОСОБА_1 внесла банківський вклад в розмірі 4000 євро на строк 184 днів, за сплатою 7 відсотків річних з авто-пролонгацією на наступний строк;

- під час розгляду справи позивач надала до суду належним чином засвідчену копію договору вкладу № SAMDN6673 від 18 квітня 2013 року на суму 4000 євро під 7% річних;

- під час розгляду справи позивачка надала до суду копію квитанції № 3 від 18 квітня 2013 року про сплату ОСОБА_1 4000 євро до договору вкладу № SAMDN6673;

- неодноразово ОСОБА_1 зверталася до банку з заявами щодо повернення вкладу. У відповідь на звернення відповідач надсилав позивачу лише загальну інформацію щодо порядку звернення за необхідними відомостями до філій банку;

- 17 вересня 2018 року, та повторно 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала до банку заяву про відмову від пролонгації договору, припинення дії договору вкладу та поверненні суми вкладу та належних відсотків з 29 жовтня 2018 року;

- суди встановили, що договірні відносини між відповідачем та позивачем припинені з 29 жовтня 2018 року на підставі заяви позивачки;

- станом на 29 жовтня 2018 року у Відповідача на користь Позивача була наявна заборгованість зі сплати процентів за договором банківського вкладу у розмірі 1 326,0 євро;

- станом на 29 жовтня 2018 року Відповідач суму вкладу 4 000 євро Позивачу не виплатив.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участі ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, між Позивачем та Відповідачем 29.10.2018 року припинились договірні правовідносини за договором банківського вкладу № SAMDN6673 від 18 квітня 2013 року, у зв`язку з чим Відповідач 29.10.2018 року був зобов`язаний повернути Позивачу грошові кошти в сумі 5 326,03 євро, які складаються з 4 000 євро тіла вкладу, та 1 326,03 євро процентів за договором банківського вкладу. Однак свій обов`язок Відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на всю суму коштів, що протиправно утримувалась банком і була стягнута за рішенням суду.

Обов`язок з повернення Позивачу грошових коштів за основним зобов`язанням Відповідач виконав лише 11.07.2023 року, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позивача.

Відповідно до п. 3 Договору сплата процентів мала відбуватись щомісячно, після закінчення кожного цілого місяця шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок Позивача.

Позивач мала законне право отримувати нараховані проценти за договором своєчасно та в повному обсязі, а також право вільно розпоряджатись такими грошовими коштами на власний розсуд для задоволення своїх потреб. Однак, оскільки Відповідач виплати за договором банківського вкладу, всупереч взятим на себе зобов`язанням, не здійснював - на суму не виплачених Банком процентів підлягає нарахуванню додатково 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з порушенням Банком своїх грошових зобов`язань.

Оскільки судами встановлено факт не виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань, що призвело до прийняття рішення про стягнення нарахованих, але не виплачених процентів за договором в сумі 1 326,03 євро - несвоєчасна виплата процентів (відсутність виплати) є порушенням банком грошових зобов`язань за договором, яке підпадає під дію ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Договору - у випадку порушення сторонами своїх зобов`язань за договором, порушник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було встановлено судом, 29.03.2019 року Позивач звернулась з позовною заявою у справі № 522/5513/19 до Приморського районного суду м. Одеси, з якого справу за підсудністю передано до Київського районного суду м. Одеси.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 264 ЦК України - позовна давність переривається у раз: пред`явлення особою позову, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, з 29.03.2019 року переривається позовна давність в тому числі щодо вимог про стягнення 3% річних за порушення виконання банком грошових зобов`язань з нарахування та виплати процентів під час дії договору банківського вкладу, оскільки дана вимога є частиною вимог, право на яку мала Позивач під час пред`явлення позовної заяви у справі № 522/5513/19.

Відповідно до ч. З ст. 264 ЦК України - після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З урахуванням викладеного, в межах загального строку позовної давності у триваючих правопорушеннях Позивач має безумовне право вимагати стягнення з Відповідача 3% від суми прострочених банком процентних платежів за договором банківського вкладу за період з 29.03.2016 року по 29.10.2018 року (дата розірвання договору).

Відповідно до умов договору Відповідач був зобов`язаний сплачувати Позивачі проценти, розмір яких, в перерахунку на 1 календарний день, становить 0,77 євро (4000 * 7 /365-0,767).

З 29.03.2016 року по 29.10.2018 року пройшло 945 календарних днів, за які, відповідно, мало бути нараховано 945*0,77= 727,65 євро.

Отже, з урахуванням встановленого Верховним судом розміру заборгованості з невиплаченими процентами в сумі 1 326,03 євро станом на 29.10.2018 року, розмір поточної заборгованості за нарахованими, але не виплаченими процентами, станом на 29.03.2016 року складав 1 326,03 - 727,65= 598,38 євро.

З урахуванням передбаченого сторонами порядку виплати процентів за договором щомісячно, та з урахуванням необхідності нарахування 3% річних за кожен день прострочення: 29.03.2016 року в умовах періодичного зростання розміру заборгованості, для здійсненні розрахунку використана методика, відповідно до якої 3% річних нараховуються на поточну заборгованості на кінець останнього календарного місяця, який передував місяцю розрахунку (нарахування 3% річних у квітні здійснювалось на розмір поточної заборгованості станом ні останній день березня, і т.д.).

Також в поточному місяці розраховується розмір процентів, які нараховуються відповідне до кількості днів у такому місяці та додаються до поточної заборгованості на кінець минулого місяця і разом становлять базу нарахування 3% річних у наступному місяці.

Таким чином, за період з 29.03.2016 року по 29.10.2018 року з Відповідача підлягає стягненню 73,83 євро за порушення виконання грошових зобов`язань згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасною виплатою процентів за договором банківського вкладу.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України після припинення договору.

Колегією суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у справ № 522/5513/19 встановлено, що 29.10.2018 року у Відповідача почалось триваюче порушення грошових зобов`язань, відповідно до якого Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу 5 326,03 євро, однак своїх зобов`язань Відповідач не виконав, що призвело до ухвалення судом рішення про примусове стягнення грошових коштів у вказаному розмірі.

Оскільки зобов`язання Відповідач виконав лише 11.07.2023 року, та з 29.10.2018 року по 11.07.2023 року безпідставно користувався грошовими коштами Позивача у розмірі 5 326,03 євро - з нього підлягають стягненню додатково 750,75 євро у вигляді 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період такого порушення з 29.10.2018 року по 10.07.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вказана правова конструкція свідчить про відсутність необхідності встановлення врахування судом поважності не виконання боржником своїх грошових зобов`язань, як і підставі такого не виконання. Сама наявність факту прострочення виконання грошового зобов`язання і достатньою підставою для застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судами по справі № 522/5513/19 встановлено, що Відповідач протиправно утримував грошові кошти Позивача, обов`язок щодо виплати яких на користь Позивача виник 29.10.2018 року відповідно Відповідач міг і повинен був усвідомлювати, що збільшення строку порушення грошових зобов`язань неодмінно призведе до збільшення нарахувань 3% річних за ст. 625 ЦК України, однак свідомо ігнорував такі наслідки з метою отримання додаткового прибутку за час використання коштів Позивача, оскільки вважав такі дії більш вигідними для себе.

Варто зауважити, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК Україну нарахування 3 % річних має саме компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації вії боржника.

При цьому саме від боржника залежить який розмір процентів за ст. 625 ЦК України буде нараховано кредитором, оскільки кінцева сума залежить від строку прострочення виконання зобов`язань, та, відповідно виконання боржником свого обов`язку припиняє подальше нарахування штрафних санкцій.

При обчисленні 3% річних за основу має братися прострочена сума у валюті зобов`язання, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Правові висновки щодо порядку застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до правовідносин, що виникають із договорів банківського вкладу, в тому числі укладеного в іноземній валюті, висловлені у постанові ВП Верховного суду від 09.11.2021року по справі № 320/5115/17, у якій ВП Верховного суду зазначила:

«Після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України. частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також Велика Палата Верховного Суду враховує, що грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті - доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості в доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду та підтверджується таким.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема вкладу, не суперечить чинному законодавству.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18) від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Отже, як вклад, так і нарахування на нього мають здійснюватися в тій валюті, яка була внесена на банківські рахунки фізичними особами, і при розрахунку трьох процентів річних має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті

Такий висновок зроблено й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс 18).»

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Статтею 133 ЦПК України, передбачено що, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відшкодування витрат на правову допомогу розраховувалося з урахуванням фактично витраченого часу на надання правової допомоги по справі.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачу надається правова (правнича) допомога згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги № 03-09/22. У відповідності до умов договору ОСОБА_1 в рахунок витрат на правову (правничу) допомогу було сплачено грошову суму у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню й витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2 684,00 гривень.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 73,83 євро 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.03.2016р. по 29.10.2018 р., грошових крштів у розмірі 750,75 євро - 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.10.2018. по 11.07.2023 р., суми витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 543, 549, 554, 611,615, 623, 625, 655, 665, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення 3% за ст. 625 ЦК України - задовольнити.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 73,83 євро 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.03.2016 року по 29.10.2018 року.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кршти у розмірі 750,75 євро - 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.10.2018 року по 11.07.2023 року.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 8 000 гривень у вигляді витрат на професійну правову допомогу.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь держави судовий збір у розмірі 2 684,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.