Справа № 184/2640/21
Номер провадження 2/184/12/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаша В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 «про стягнення коштів за договором позики» та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання договору позики недійсним», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів за договором позики. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що 27.01.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2600 доларів США на строк 6 місяців, та зобов`язалася їх повернути, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Кінцевою датою повернення коштів є 28.07.2020р. Крім того, договором обумовлений розмір процентів - 30 доларів США на місяць. Відповідач користується наданими в позику грошовими коштами з лютого 2020р. по листопад 2021р., що становить 21 місяць, відповідно заборгованість по відсоткам становить 630 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 02.12.2021 становить 17154,90 гривень. Таким чином, оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, станом на 02.12.2021 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 87952,90 грн., з яких: основна сума боргу 70798 грн., заборгованість за відсотками за період з 01.02.2020р. по 30.11.2021р. - 17154,90 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

У свою чергу, ОСОБА_1 скерувала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, згідно якого просить суд визнати договір позики укладений відповідно до розписки ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_3 27.01.2020 р. в борг 2600 доларів строком на 6 місяців недійсним, посилаючись на те, що 27.01.2020 року вона від ОСОБА_3 будь-яких коштів в тому числі в розмірі 2600 доларів не отримувала і ОСОБА_3 їй кошти в цей день не надавала. Розписка за січень 2019 року за рекомендацією ОСОБА_3 була нею переписана в липні 2019 року. Розписка за липень 2019 року була переписана 27.01.2020 року. Після перепису переписані розписки рвались ОСОБА_3 . Так, в липні 2020 року вона повернула ОСОБА_3 2600 доларів і в підтвердження повернення боргу остання порвала розписку від 27.01.2020 року. Про ці обставини вона зазначила у відзиві, однак ОСОБА_3 не побажала надати свої заперечення стосовно переписування розписок, повернення боргу та припинення боргових зобов`язань шляхом приведення розписки в неналежний стан. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, оскільки 27.01.2020 року ОСОБА_3 будь-які кошти в борг ОСОБА_1 не надавала, а тому остання вважає, що ніякий договір позики незважаючи на розписку від 27.01.2020 року сторони не вкладали і він є недійсним.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду від 14.07.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним прийнято до свого провадження, відкрито провадження та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач за первісним позовом та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву, згідно якої просить провести розгляд справи за їхньої відсутності.

Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 заперечували в повному обсязі, згідно наданого відзиву на позов. Так, відповідач ОСОБА_1 стверджує, що позивача ОСОБА_4 вона знає приблизно 20 років. Вказує, що це ОСОБА_3 брала в неї постійно грошові кошти в борг, однак у зв`язку з тим, що вона їй довіряла то ніколи не наполягала на написані розписок. Всього за загальними підрахунками, станом на 2016 рік ОСОБА_3 заборгувала їй біля 5 тис. доларів США та коли вона стала наполягати на поверненні боргу, то ОСОБА_3 заявила, що в неї тимчасово відсутні кошти, а тому за неї поверне борг її знайома ОСОБА_5 . Так, ОСОБА_3 організувала в м. Покров зустріч на якій були присутніми: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Там ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_3 , 06.03.2016 року написала розписку, що нібито від ОСОБА_1 отримала в борг 5000 доларів США і зобов`язалась їх повернути. Насправді вона ОСОБА_5 ніякі кошти в борг не давала, а давала ОСОБА_3 , яка впевнила її, що поверне борг. Крім того, в 2016 році ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_5 потрібні кошти для бізнесу і запропонувала їй надати в борг 3500 доларів США, що підтверджується розпискою від 06.03.2016 року. Однак в подальшому вияснилось, що ОСОБА_5 боргувала перед ОСОБА_3 , яка і забрала всі ці кошти. По цей день ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обіцяли, що повернуть 5000 та 3500 доларів США, які не повернули до теперішнього часу. В січні 2019 року до неї звернулась знайома ОСОБА_7 з метою отримання в борг 2600 доларів США на що вона пояснила, що в неї на теперішній час не має такої суми. Оскільки ОСОБА_7 дуже просила їй допомогти то вона звернулась до ОСОБА_3 , яка в січні 2019 року надала їй в борг 2600 доларів США про що вона написала розписку про повернення боргу через 6 місяців з виплатою щомісячно по 30 доларів США. Щомісячно відсотки їй надавала ОСОБА_7 , а вона їх передавала ОСОБА_3 . В липні 2019 року вона за проханням ОСОБА_3 переписала розписку, оскільки у ОСОБА_7 не було грошових коштів для повернення боргу. Після того як вона переписала дві розписки за січень та липень 2019 року, ОСОБА_3 старі розписки рвала та викидала. Таким чином, в 2020 році вона грошові кошти не отримувала, а отримувала їх у 2019 році. В липні 2020 року ОСОБА_3 попросила повернути їй борг про що вона повідомила ОСОБА_7 . Тоді ОСОБА_7 передала їй грошові кошти у розмірі 2600 доларів США, які вона у свою чергу передала ОСОБА_3 . В підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_3 дістала розписку та порвала її. Вказує, що для неї було великою несподіваністю те, що ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, оскільки вона повернула всю суму боргу.

Суд, вислухавши доводи сторін, вислухав пояснення свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 передала в борг ОСОБА_1 2600 доларів США, строком до 28 липня 2020 року, що підтверджується розпискою, яку відповідач написала власноручно та оригінал якої було досліджено в судовому засіданні.

Таким чином, між відповідачем та позивачем був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем була надана розписка.

Як вбачається із вказаної розписки, відповідач зобов`язалася сплатити відсотки за користування грошовими коштами з розрахунку 30 доларів США за місяць.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає, що розписка від 27.01.2020 року повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому породжує правові наслідки для кожної із сторін.

У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525, 526 даного кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, в силу приписів ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як слідує із боргової розписки, контрагентами погоджено строк виконання боржником свого зобов`язання щодо повернення отриманих у позику коштів, а саме 28.07.2020р.

У відповідності до ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.1049 коментованого нормативно-правового акту, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 27.01.2020 року вона від ОСОБА_3 будь-які кошти в тому числі в розмірі 2600 доларів не отримувала і їй вона кошти в цей день не надавала. Розписка за січень 2019 року за рекомендацією ОСОБА_3 була переписана ОСОБА_1 в липні 2019 року. Розписка за липень 2019 року була переписана ОСОБА_1 27.01.2020 року. Після перепису переписані розписки рвались ОСОБА_3 . В липні 2020 року ОСОБА_1 повернула ОСОБА_3 2600 доларів і в підтвердження повернення боргу ОСОБА_3 порвала розписку від 27.01.2020 року.

Крім того, наведене підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказала, що вона звернулася до ОСОБА_1 з вимогою отримання у борг грошових коштів. Згодом дізналася, що ОСОБА_1 отримала для неї у борг грошові кошти у ОСОБА_3 . Ще згодом вони з ОСОБА_1 зустрілися з ОСОБА_3 в кафе «Какаду» м. Покров та відали їй грошові кошти в сумі 2600 доларів, ОСОБА_3 у зв`язку з цим порвала розписку. Через деякий час вона дізналася про те, що ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_1 до суду про стягнення грошових коштів в сумі 2600 доларів. Стверджує, що борг ОСОБА_3 вони віддали в повному обсязі.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказав, що в липні 2020р. дружина попросила підвезти її до Універмагу, де до них підсіла ОСОБА_7 . ОСОБА_9 вони порахували 2600 доларів і вийшли до кафе. Незабаром дружина повернулася, повідомила йому, що вони віддали грошові кошти ОСОБА_3 і вони поїхали по справах.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України 1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не повернула взяті в борг грошові кошти під час розгляду справи не знайшли підтвердження. Досліджений в судовому засіданні оригінал розписки від 27.01.2020 року розірваний на дві частини та заклеєний скетчем, що підтверджує доводи відповідача ОСОБА_10 та допитаних свідків.

Крім того, жодного належного доказу на підтвердження відповідної позиції суду надано не було, на неодноразові виклики до судового засідання для надання особистих пояснень позивач не з`явилася, натомість надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності.

На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, зважаючи на недоведеність ОСОБА_3 позовних вимог, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу слід відмовити в повному обсязі.

У той же час, зважаючи на обґрунтованість та доведеність вимог зустрічного позову, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним в повному обсязі.

Окрім цього, відповідно до ст..141 ЦПК України, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 992, 40 грн.

У той же час, сплачений ОСОБА_3 судовий збір в сумі 908,00 грн. слід віднести за її рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 95, 141, 280-289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 «про стягнення коштів за договором позики» - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання договору позики недійсним» задовольнити.

Визнати недійсним договір позики, укладений відповідно до розписки ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_3 27.01.2020 року в борг 2600 доларів строком на 6 місяців.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН: НОМЕР_2 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 сплачений нею судовий збір в сумі 992,40 грн.

Сплачений ОСОБА_3 судовий збір в сумі 908,00 грн. віднести за її рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 21.09.2023р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш