Справа №735/739/23р.
Провадження по справі № 2/735/174/2023р.
21 вересня 2023 року смт. Короп
Коропський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Балаби О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Редько А.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Короп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коропської селищної ради, третя особа - ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про тлумачення заповіту. В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на належні їй на праві власності земельні ділянки, згідно державного акту на право приватної власності на землю. За життя ОСОБА_4 залишила заповіт посвідчений 06.10.2016 року секретарем виконкому Сохачівської сільської ради, Коропського району, Чернігівської області, ОСОБА_5 , яким заповіла позивачці вище зазначене майно. Позивачка прийняла спадщину. Однак, в заповіті не правильно зазначено підставу видання державного акту на право приватної власності на землю. В зв`язку з цим нотаріус не може видати свідоцтво про право власності на земельні ділянки, оскільки зміст заповіту має суперечливий характер, неточності та ускладнює його розуміння, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.
У підготовчому судовому засіданні позивачка позов підтримала та просить задовольнити.
Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнають у повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що будучи діловодом Сохачівської сільської ради, Коропського району Чернігівської області вона посвідчувала заповіт ОСОБА_3 та помилково вказала, що державний акт виданий Коропського районною державною адміністрацією, замість виданого на підставі рішення виконкому Сохачівської сільської ради народних депутатів.
Заслухавши пояснення, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с 3).
Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9103 га, які належали ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЧН № 020366, виданого 10.09.2001 року на підставі рішення виконкому Сохачівської сільської ради народних депутатів від 23 березня 2001 року (а.с. 8).
За життя ОСОБА_3 06.10.2016 року склала заповіт в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: належну їй земельну частку (пай) площею 1,9103 га, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії III-ЧН № 020366, виданим Коропською районною державною адміністрацією 10.09.2001 року заповідає у власність своїй внучці- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті заповідача заповіт не змінено, не відмінено і не скасовано.
В передбачений законом 6-місячний термін позивачка, як єдина спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину, після смерті баби у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України, звернувшись з відповідною заявою в нотаріальну контору.
Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки в заповіті не правильно зазначено підставу видання державного акту на право приватної власності на землю.
Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.
Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачка не може оформити спадщину по заповіту після смерті ОСОБА_3 , оскільки у заповіті неправильно зазначено підставу видання державного акту на право приватної власності на землю.
Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивачки на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного 06.10.2016 року № 58 на користь позивачки.
При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого.
Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.
Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України).
Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 213, 1216-1218, 1220-1222, 1233, 1236, 1256, 1267- 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 12, 80-82, 200, 206, 211, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
Розтлумачити заповіт зробленого ОСОБА_3 , посвідченого секретарем виконкому Сохачівської сільської ради, Коропського району, Чернігівської області Ворона Н.В. 06.10.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 58, наступним чином: що на випадок своєї смерті ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_1 земельні ділянки площею 1,9103 га, які належали померлій згідно державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЧН № 020366 виданого 10.09.2001 року на підставі рішення виконкому Сохачівської сільської ради народних депутатів.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Суддя: О.А. Балаба