КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/1649/22
Провадження № 2/133/45/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2023 м. Козятин

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Кучерук І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Омега Фінанс» звернулось суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 76027,65 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.07.2018 між АТ «Юнекс Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0.013.90.0718.ФО_К, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 29 999,00 грн. терміном користування до 12.07.2021 зі сплатою процентів щомісячно у розмірі 12 процентів річних та 2,99 процентів від суми кредиту комісію за обслуговування кредиту щомісячно. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю. Разом з тим, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щомісячно вносити платежі на повернення кредиту та станом на 31.03.2021 розмір заборгованості становить 76027,65 грн., яка складається із: 3875,41 грн. заборгованості по тілу кредиту, 25042,87 грн. заборгованості по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів), 42,62 грн. процентів за користування кредитом, 8915,71 грн. прострочених процентів за користування кредитом,896,97 грн. строкової комісії за обслуговування кредиту, 27806,07 грн. простроченої комісії за обслуговування кредиту, 9448 грн. штрафу, пені.

21.04.2021 позивачем направлено на адресу позичальника лист про відступлення права вимоги та надано строк на погашення заборгованості. Проте вимоги позивача щодо повернення заборгованості не були виконані відповідачем, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану вище заборгованість.

Відповідач надав до суду відзив, в якому позов не визнає, мотивуючи тим, що в позовній заяві відсутній обґрунтований розрахунок сум заборгованості, обов`язок позичальника сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредиту є нікчемним, а відповідно до п.15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України позичальник звільняється від обов`язків сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення. Зокрема позивачем не надано належним чином оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виписок з особового рахунку позичальника чи будь-яких інших первинних документів. Також позивачем не надано розрахунок заборгованості. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості станом на 31.03.2021. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати строкової та простроченої комісії за обслуговування кредиту, то вони є також безпідставними, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у договорі, а отримання інформації щодо кредиту є безоплатним відповідно до ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», а відтак вказаний пункт договору є несправедливим та підлягає визнанню його недійсним. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №583/3343/19. Щодо вимоги про стягнення з відповідача штрафу, пені, то вони є безпідставними, оскільки відповідно до п.15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення.

Заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу визнає частково, оскільки вважає, що реальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням критеріїв реальності та співмірності, складає 1600 грн.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому просить позов задовольнити, мотивуючи це тим, що позивачем до позовної заяви додано належним чином завірені копії витягу з Реєстру прав вимоги, що є додатком №1 до Договору факторингу, та виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 12.07.2018 по 31.03.2021, що підтверджують факт видачі кредиту, його розмір, а також відображають суму заборгованості за кредитним договором. Також відповідач, підписуючи кредитний договір №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018, погодився з умовами кредитування, а саме виплату комісії за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,99% від суми кредиту, своїм правом відмовитися від укладення договору протягом 14 днів відповідач не скористався. Крім того, відповідач не пред`являв вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним. Штрафи та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за даним договором було нараховано з 11.09.2018 початок періоду невиконання зобов`язань за договором, тобто ще задовго до встановлення карантину на всій території України. Правничу допомогу просить стягнути в повному обсязі.

Відповідач надав до суду заперечення, в якому позов не визнає, обґрунтовуючи це тим, що позивачем подано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 12.07.2018 по 31.03.2021, однак за період з 12.03.2021 по 12.07.2021 така виписка відсутні. Тому підстав вважати, що на момент пред`явлення позову ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору, немає. Крім того, у виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 за вказаний вище період відсутні підписи відповідальних осіб АТ «Юнекс Банк», її копія засвідчена особою, яку неможливо ідентифікувати. Відсутні будь-які докази, що вказана особа наділена повноваженнями на видачу виписок та засвідчення її копій. Тому дана виписка не може бути належним і допустимим доказом існування боргу на дату закінчення дії кредитного договору. Щодо стягнення поточної та простроченої комісії, пені та витрат на правничу допомогу, то аргументи, з яких необхідно відмовити у задоволенні позову в цій частині, аналогічні тим, що наведені у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12.07.2018 між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0.013.90.0718.ФО_К, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 29999,00 грн. терміном користування до 12.07.2021 зі сплатою процентів щомісячно у розмірі 12 процентів річних та 2,99 процентів від суми кредиту комісію за обслуговування кредиту щомісячно (п.п. 1.1-1.5 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в банку, код банку 322539 за умови сплати позичальником комісій (у разі наявності), встановлених п. 1.5.2 Договору.

Згідно із п. 2.3 Договору погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 до 10 (включно) числа кожного місяця протягом строку дії цього Договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору, в сумі 1893,97 грн. (далі - платіж).

Пунктом 2.6 Договору визначено, що день виникнення простроченої заборгованості починається з наступного дня після закінчення періоду для оплати платежу зазначеного в п. 2.3 цього Договору. Погашення простроченої заборгованості за цим Договором здійснюється Банком самостійно з Рахунку у відповідних частинах на відповідні рахунки з обліку заборгованості за кредитом, процентами та іншими платежами, передбаченими цим Договором у відповідності до черговості погашення заборгованості, що визначена цим Договором. При наявності на рахунку будь-якої суми грошових коштів та/або якщо на рахунку немає достатньої суми грошових коштів для погашення простроченої заборгованості, банк здійснює погашення заборгованості в порядку та в черговості передбаченої п. 2.8 цього Договору.

Відповідно до п. 3.2.2 Договору позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно з п. 2.3, 2.4 цього Договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановленому цим Договором строки.

Згідно з п. 3.2.6 сторони дійшли згоди, що у випадку порушення позичальником однієї або декількох умов цього Договору, а також п.п. 3.2.2, 2.3 цього договору, у т.ч. несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, які сплачується позичальником згідно з п.п.1.5.1 та несвоєчасної сплати комісії за обслуговування кредиту згідно п.п. 1.5.3 цього договору, позичальник сплачує банку штраф за кожен випадок такого порушення у розмірі 200 грн.

Додатком №1 до Договору №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018 визначено Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором. Відповідно до Графіку кредит надавався строком з 12.07.2018 по 09.07.2021.

31.03.2021 між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено Договір факторингу №31/03-2021. Відповідно до умов даного Договору ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Юнекс Банк», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018. Факт набуття прав вимоги ТОВ «ФК «Омега Фінанс» підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги, що є Додатком №1 до Договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021.

21.04.2021 ТОВ «ФК «Омега Фінанс» направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги та надано строк для погашення суми заборгованості у розмірі 76027,65 грн., яке 27.04.2021 отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, підписанням кредитного договору №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018, Графіком погашення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів, який є додатком №1 до кредитного договору №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018, заявою-анкетою на видачу кредиту від 11.07.2018, випискою по картковому рахунку підтверджується факт отримання відповідачем передбачених кредитним договором коштів.

Відповідно до розрахунку заборгованості сума боргу становить 76027,65 грн., що станом на 31.03.2021 складається з: заборгованості по тілу кредиту - 3875,41 грн., заборгованості по тілу кредиту (прострочена згідно з графіком платежів) - 25042,87 грн., відсотків за користування кредитом - 42,62 грн., прострочених відсотків за користування кредитом - 8915,71 грн., строкової комісії за обслуговування кредиту - 896,97 грн., простроченої комісії за обслуговування кредиту - 27806,07 грн., штрафу - 9448 грн.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) регулюється ст.ст. 549-552 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (ст. 611 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до вказаних вище правових норм, договору відступлення права вимоги, витягу з реєстру боржників позивач набув права вимоги за зазначеним вище договором, в якому позичальником є відповідач.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018 станом на 31.03.2021 у розмірі 47324,61 грн., з яких: 3875,41 грн. заборгованість по тілу кредиту, 25042,87 грн. заборгованість по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів), 42,62 грн. проценти за користування кредитом, 8915,71 грн. - прострочені проценти за користування кредитом, 9448 грн. штраф, пеня є правомірними і законними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки виходять із кредитних договірних зобов`язань.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати строкової комісії за обслуговування кредиту у розмірі 896,97 грн. та простроченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 27806,07 грн. у задоволенні яких просить відмовити відповідач, суд зазначає таке.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з умовами п. 1.5.3 кредитного договору №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018 за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтентних платежів.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.03.2021 сума заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту складає 896,97 грн. та простроченої комісії за обслуговування кредиту складає 27806,07 грн.

Банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, за які саме послуги сплачується комісія.

Відповідно до п. 3.4.1 Договору позичальник має право одержувати від банку інформацію про заборгованість за кредитом, комісії за обслуговування, процентами та іншими платежами за цим договором. Відповідно до п. 3.4.4 Договору не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

Договором передбачено право позичальника на отримання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена також ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування».

Перелік послуг з обслуговування кредиту, за які справляється плата у вигляді комісії за обслуговування комісії, Договір не містить, при цьому, щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 1.5.3 кредитного договору та у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень ч.1 та 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у Договорі, а отримання інформації щодо кредиту безоплатна відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №583/3343/19.

Положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справ №6-2071цс16.

Також, Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №708/195/19.

Відповідно до п.п. 3.4.1, 3.4.4 Договору позичальник має право одержувати від банку інформацію про заборгованість за кредитом, комісії за обслуговування,процентами та іншими платежами за цим Договором, а також не частіше одного разу на місяць вимагати у Банку безоплатного надання інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту повернутої Банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Позичальнику за законом. Тобто Договором передбачено право Позичальника на отримання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена також ч. 1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування». При цьому перелік надання інших послуг за вказану у п. 1.5.3 Договору плату, умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування кредиту міститься у графіку щомісячних платежів і не залежить від потреби позичальника.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 896,97 грн. та простроченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 27806,07 грн. необхідно відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені товариством судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1544,34 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021.

Відповідач, у наданих до суду відзиві та запереченні, розмір витрат на правничу допомогу визнає частково, оскільки заявлений розмір не відповідає критерію розумності їхнього розміру.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «Омега Фінанс» в особі т.в.о. директора Саркісян Н.А. та Адвокатським об`єднанням «Немесіда» в особі директора Тугай В.С. укладено договір про надання правничої допомоги №б/н від 05.04.2021 (а.а.73-75).

Відповідно до акту наданих послуг до вказаного договору Адвокатським об`єднанням «Немесіда» надано такі послуги: аналіз та вивчення матеріалів кредитної справи, визначення правової позиції (тривалість 1 год. 30 хв.) - 1200 грн. підготовка позовної заяви та інших документів (тривалість 2 год. 30 хв.) - 2000 грн., відправлення позовної заяви засобами поштового зв`язку (тривалість 30 хв.) 400 грн., загалом 3600 грн. (а.с.78).

Згідно з платіжним дорученням №54 від 29.07.2022 ТОВ «ФК «Омега Фінанс» сплачено АО «Немесіда» сплачено 3600 грн. (а.с.79).

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного суду наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24.10.2019 та у справі №922/2685/19 від 08.04.2020 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові від 07.09.2020 у справі №910/4201/19 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18.

Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі є нескладним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому з урахуванням встановлених та доведених обставин суд вважає, що наданий розрахунок суми правничої допомоги є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не є співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, при цьому обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також справедливим та доведеним розміром витрат на правничу допомогу є сума 1600,00 грн., яка і підлягає до стягнення.

Керуючись ст.ст.526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.259, 263-265, 274 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс», , 47324 (сорок сім тисяч триста двадцять чотири) грн. 61 коп. заборгованості за кредитним договором №0.013.90.0718.ФО_К від 12.07.2018, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 3875,41 грн., заборгованості по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів) - 25042,87 грн., процентів за користування кредитом - 42,62 грн., прострочених процентів за користування кредитом - 8915,71 грн., штрафу, пені - 9448 грн.

В решті позовних вимог, а саме стягнення заборгованості зі сплати строкової комісії за обслуговування кредиту - 896,97 грн., простроченої комісії за обслуговування кредиту - 27806,07 грн., відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» полнесений судовий збір у розмірі 1544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири)грн. 34 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс», адреса: вул. Саперне поле, 12, офіс 1007, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 18.09.2023.

Суддя І.М. Кучерук