Номер провадження: 22-ц/813/5680/23
Справа № 494/1488/22
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері у частці від заробітку (доходу),

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

03 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Березівського районного суду Одеської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері у частці від заробітку (доходу).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, як мати не ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, а всіляко сприяла належному вихованню сина (відповідача по справі). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 .

Як зазначила позивач, що з 2020 року вона поставлена на облік в Березівському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області, де отримує пенсію за віком, яка на даний час становить 2300 грн. Жодних видів державних допомог від держави не отримує, проживає сама, самостійно сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування та медичні ліки.. У зв`язку з цим їй не вистачає пенсії, яку вона отримує для свого існування. Також позивач зазначає, що відповідач аліменти нікому не сплачує, офіційно працевлаштований, отримує фіксовану щомісячну заробітну плату, тому спроможний сплачувати аліменти на її утримання, але цього в добровільному порядку не робить чим ухиляється від своїх обов`язків щодо її утримання. Також ОСОБА_1 у власності має три земельні ділянки, які перебувають в оренді, за які він отримує орендну плату. На її багаточисленні прохання про грошову допомогу відповідач не реагує.

У судовому засіданні 09.03.2023 року представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі частини від його заробітної плати щомісячно, посилаючись на позовну заяву та відповідь на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/16 частини від його заробітку (доходу). Посилалась на обґрунтування зазначені у відзиві на позовну заяву.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 починаючи з 03.11.2022 року і довічно. Стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь Держави в розмірі 441 гривню 20 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині визначеного розміру аліментів, позов ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_4 у розмірі 1/16 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи із 03.11.2022 року до 03.11.2025 року, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при встановленні розміру аліментів не було враховано те, що ОСОБА_4 , окрім сина ОСОБА_1 , має ще трьох дітей - дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 17, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 вересня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

На даний час ОСОБА_2 є пенсіонеркою (а.с.7) та отримує пенсію, що підтверджується довідкою Березівського об`єднаного управління ПФУ в Одеській області №341540 (с.13).

Розмір пенсій, які позивач отримує, не може у повній мірі забезпечити її мінімальні життєві потреби, а тому вона знаходяться у складному матеріальному становищі.

Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Як встановлено вище, позивач є пенсіонеркою, та отримує лише пенсію. Іншого заробітку не має.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на даний час позивач є матір`ю свого сина, будь-яких доказів щодо порушень чи позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_2 не надано.

Так, у постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі №212/1055/18 зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому вказав, що не відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 р. у справі № 759/1315/17, оскільки в ній колегія суддів враховувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивачка як один із доводів у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, а тому не посилалася на положення статті 75 СК України.

Судом першої інстанції вірно враховано, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Майновий стан дитини впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Оскільки позивач є непрацездатною через свій похилий вік, в зв`язку з чим потребує додаткових витрат, а отже потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина.

Одночасно із цим судом першої інстанції вмотивовано взято до уваги обставину, що у позивача є ще троє повнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , які є працездатними та мають змогу надавати фінансову допомогу матері , проте, як зазначила позивач, остання не зверталась з вимогою щодо стягнення аліментів до інших дітей.

Водночас, відповідач має власну сім`ю та неповнолітню дитину (а.с.36), однак останній фактично не сплачує ніяких аліментів, тому зазначені обставини давали підстави суду першої інстанції дійти до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у частці від заробітку у розмірі 1/8 частини щомісячно, починаючи з 03.11.2022 року і довічно.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк