КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/589/23
УХВАЛА

20.09.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 05.08.2020 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , 1/2 частки садового будинку під АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрований в реєстрі за № 6852;

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 05.08.2020 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , частки садового будинку під АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрований в реєстрі за № 6854;

- скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частки садового будинку АДРЕСА_1 від 05.08.2020 року, проведену на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2020 року, зареєстрованого в реєстрі №6852;

- скасувати державну реєстрацію права власності на частки садового будинку АДРЕСА_1 від 05.08.2020 року, проведену на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2020 року, зареєстрованого в реєстрі №6854;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на садову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 садову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

19.09.2023 року до суду надійшла заява від представника позивачки адвоката Яценко Ю.В. про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101;

- встановлення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав (Міністерство юстиції України, його територіальні органи, нотаріусу, інші органи чи особи, які виконують функції реєстрації, тощо), вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101.

В обґрунтування зазначеної заяви представник позивачки посилається на те, що підставою поданого до суду позову є наступні обставини. Так, померлій матері позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі приватної власності належали садова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :41:024:0029, на якій розташована зазначена садова будівля.

В обґрунтування сторона позивача зазначає, що спірна садова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на садову будівлю, виданого Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради від 08.02.2000р. за № 362, завжди належала саме померлій матері позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 1979 року і по день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а отже саме їй належало право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.

07.06.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла, за наслідком чого відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно.

Згідно довідки №92/02-14 від 26.08.2022 року, виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 (1930р.н.), за заповітом є позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Весною 2023 року, коли позивачка приїхала до приватного нотаріусу Одеського міського округу Сегеченко І.М. з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене нерухоме майно, вона дізналась, що вказане нерухоме майно: садова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з власності померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та більше не становлять спадкової маси.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №334193085 від 31.05.2023 року позивач дізнавалась, що вказане належний її померлій матері нерухоме майно садовий будинок АДРЕСА_1 , було відчужено на підставі двох договорів купівлі-продажу від 05.08.2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою Віолеттою Султаналіївною, зареєстрованих в реєстрі за №6852, №6853, укладених між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 .

Сторона позивача зазначає, що продавцем в оспорюваних спірних договорах купівлі-продажу від 05.08.2020 року є невідома особа ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка ніколи не отримувала та не мала право власності на садову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а отже відповідно не мала права продавати спірну садову будівлю і укладати вищевказані оспорювані Договори купівлі-продажу від 05.08.2020 року.

У зв`язку з чим, позивачка вважає, що ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка є відповідачем по даній справі, своїми діями незаконно розпорядилась майном померлої матері позивача ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), РНОКПП НОМЕР_1 , яка була дійсним власником майна, чим протиправно позбавила її права власності на спірну садову будівлю, а відтак і прав позивача на спадкове майно.

Також, сторона позивача стверджує, що відповідач по справі ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , користуючись повним збігом прізвища, ім`я, по батькові з дійсним власником майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом шахрайських дій протиправно відчужила садову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка їй ніколи не належала, що свідчить про недійсність оспорюваних договорів купівлі-продажу від 05.08.2020 року, чим було порушено права позивача, яка є спадкоємцем справжнього власника померлої ОСОБА_4 (1930 р.н,), РНОКПП НОМЕР_1 .

Вказані обставини зумовили звернення позивачки до суду з цим позовом.

Також, представник позивача вказує у заяві, що доки позивач буде відстоювати свої порушені права та інтереси в судовому процесі та зважаючи на протиправний спосіб у який майно вибуло із законного володіння власника, згідно норм чинного законодавства відповідач ОСОБА_3 на теперішній час має можливість розпорядитись майном і здійснити відчуження спірної садової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь третіх осіб, а також здійснити додаткові дії з будівництва/реконструкції спірного об`єкту нерухомого майна, передати в іпотеку, отже існує реальна загроза того, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду щодо поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Вказані обставини зумовили звернення представника позивача до суду з цією заявою про вжиття заходів забезпечення позову у заявлений спосіб.

У відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.09.2023 року, справу за вказаною заявою передано головуючому по справі судді Калініченко Л.В.

Згідно з п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається зокрема після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Оглянувши заяву ОСОБА_1 , подану через представника, судом встановлено її відповідність вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України.

Приймаючи, що заява ОСОБА_1 подана через представника, відповідає вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, остання підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні за відсутності сторін по справі в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, судом встановлено, що між сторонами по справі виник спір стосовно права власності на нерухоме майно - садового будинку під АДРЕСА_1 .

У відповідності до наданої до суду Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за №334193085 від 31.05.2023 року вбачається, що право власності на нерухоме майно садовий будинок, загальною площею 41,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером нерухомого майна 101, зареєстровано за ОСОБА_3 , на підставі договорів купівлі-продажу від 05.08.2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою Віолеттою Султаналіївною, зареєстрованих в реєстрі за №6852, №6853, укладених між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 .

Позивачкою у поданому до суду позову спростовується належність вказаних договорів купівлі-продажу, на підставі яких відповідачем ОСОБА_3 набуто у власність вищевказане спірне нерухоме майно, з підстав того, що вказане майно належало на праві власності іншій особі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка в свою чергу померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідком чого спірне майно вибуло у незаконний спосіб з власності померлої ОСОБА_4 , спадкоємцем до майна якої позивачка, у зв`язку з чим вона ОСОБА_1 позбавлена права на отримання в порядку спадкування за заповітом вищевказаного майна.

На підставі вищевикладеного, суд вважає доведеним, що між сторонами по справі дійсно виник спір стосовно набуття відповідачем права власності на вищевказане нерухоме майно, у тому числі щодо якого заявлені вимоги про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно нерухомого майна:садового будинку, загальною площею 41,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером нерухомого майна 101, а саме щодо підстави набуття відповідачем права власності на це майно, що оспорюється позивачем по справі.

З поданих до суду доказів вбачається, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову, вказане спірне нерухоме майно, зареєстровано на праві власності за відповідачем ОСОБА_3 , під будь-яким обтяженням, у тому числі забороною або іпотекою не перебуває, за наслідком чого,суд вважає, що заявлені заходи забезпечення позову є співрозмірними заявленим вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, з урахуванням того, що спір в цій справі виник стосовно цього нерухомого майна, а до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачем спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, здійснені додаткові дії щодо спірного об`єкту нерухомості, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову у заявлений спосіб та наявність ризиків ускладення рішення суду, у разі задоволення позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягаючою задоволенню у вищевикладений спосіб.

Суд також вважає, що оскільки, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, саме такий вид забезпечення позову зможе забезпечити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог в цій справі та жодним чином не перешкоджає вчиняти необхідні дії пов`язані з управлінням і користування спірним майном.

Вжитий захід забезпечення позову також відповідає положенням Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Одночасно суд вважає, що вжитий захід забезпечення позову узгоджується з предметом та підставами позову, зокрема, з такою вимогою про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності на це майно, на підставі якого відповідачем ОСОБА_3 набуто право власності на це майно.

Одночасно судом враховується, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідачів, або перешкоджання прав власника на користування ним, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Вжиття заявлених заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідачі у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, мають право після застосування судом заходів забезпечення позовуна звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 261, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/25817/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме:

Накласти арешт на нерухоме майно садовий будинок, загальною площею 41,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

Встановити заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна - садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.