КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-з/824/1068/2023
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2023 року місто Київ
справа №367/4589/22
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.
суддів: Гаращенка Д.Р., Желепи О.В.
розглянув у порядку письмового провадження заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2023 року та на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Одарюк М.П., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, -
У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно з моменту подачі позову до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04 листопада 2022 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущено негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 6300 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, якимвідмовити у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2023 року задоволено.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року задоволено частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.

07 серпня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 4000 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що у апеляційній скарзі зазначалося про понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн., таким чином вимогу про стягнення відповідних витрат було пред`явлено до закінчення судових дебатів.

08 серпня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що під час подання апеляційної скарги, ним було сплачено судовий збір у розмірі 1488,60 грн., що підтверджується банківською квитанцією від 05 червня 2023 року.

01 вересня 2023 року Київським апеляційним судом направлено до Ірпінського міського суду Київської області запит про витребування справи №367/4589/22.

12 вересня 2023 року вказана цивільна справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки, постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року винесено у порядку письмового провадження, а відтак заяви про ухвалення додаткового рішення підлягають розгляду у порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи заяв, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК Українисуд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 05 червня 2023 року сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2023 року у розмірі 1488,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №А169-ХА92-970К-В359 від 05 червня 2023 року (а.с.125).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказувала на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а відтак остання звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору у даній справі, отже судовий збір сплачений відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Що стосується витрат на правову допомогу понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 травня 2023 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, до якій останній зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу становить 4000 грн.

Заяву про ухвалення додаткового рішення представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було направлено до Київського апеляційного суду 07 серпня 2023 року, отже останнім були дотримані вимоги ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано копії: договору про надання правової допомоги від 08 березня 2023 року, укладений між адвокатом АО «Юридична компанія «ІНТЕРЛЕГУМ» та ОСОБА_1 ; завдання клієнта №3 до договору від 24 квітня 2023 року; акту приймання-передачі наданої правової допомоги №3 до договору від 06 травня 2023 року; платіжної інструкції від 24 квітня 2023 року на суму 4000 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги №3 до договору від 06 травня 2023 року АО «Юридична компанія «ІНТЕРЛЕГУМ» надало ОСОБА_1 правову допомогу: представництво прав та законних інтересів клієнта по справі №367/4589/22 в Київському апеляційному суді на загальну суму 4000 грн.

11 вересня 2023 року від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому остання просила у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. Вважає, що розмір заявлених витрат є завищеним, неспівмірним, а вимогу про їх стягнення - такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позивача. Посилалася на те, що при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначений представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу - 4000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirliv. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Колегія суддів звертає увагу на те, що дана категорія справ про стягнення аліментів є нескладною та не потребує великої кількості часу для її вивчення та формування правової позиції.

Беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, необхідність процесуальних дій сторони відповідача ОСОБА_1 , обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, враховуючи фінансовий стан обох сторін, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., які понесені у суді апеляційної інстанції, суд вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ОСОБА_3 була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

При цьому за змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких й належать витрати на професійну правничу допомогу.

Тобто сторона може бути звільнена лише від сплати судового збору, а відтак витрати понесені відповідачем на професійну правову допомогу підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

З огляду на вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст.268, 270, 382-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заявипредставника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнитичастково.

Ухвалити додаткове рішення наступного змісту.

Судовий збір сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2023 року у розмірі 1488 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_3 , адреса реєстрації місця перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: