Справа № 462/2796/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Львів) про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2004 року за № 3815 та належала гр. ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування заявленого нею позову позивач вказує, що 02.11.2004 року між гр. ОСОБА_6 з однієї сторони та гр. ОСОБА_5 і гр. ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 купили вказану квартиру у рівних частках (кожному по одній другій).

08.11.2004 року Львівським обласним державним комунальним «БТІ та ЕО» видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на частки у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. За час свого життя ним було складено заповіт, відповідно до якого все належне йому майно, в тому числі частку квартири АДРЕСА_1 заповів своїй доньці ОСОБА_3 04.02.2021 року вона звернулась у Сьому Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька. В свою чергу 09.12.2020 року у Сьому Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась і гр. ОСОБА_4 . Вказує, що при підписанні договору купівлі-продажу між покійним ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_4 було погоджено, що частка чоловіка у придбаному спірному майні подружжя становить 1/2, дружини 1/2, що відображено у договорі купівлі-продажу квартири. Відтак, частки згаданої квартири є особистою приватною власністю на яку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, тому вважає, що є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 частини квартири

АДРЕСА_1 . Просила позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

19.07.2022 року відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги заперечила у повному обсязі, просила у задоволенні позову відмовити. У відзиві відповідач не заперечує факту складення ОСОБА_5 за життя заповіту на його доньку від першого шлюбу ОСОБА_3 , однак зазначає, що на момент придбання спільної квартири та на час смерті ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ним, шлюбний договір між ними не укладався, про непоширення на спільно придбане майно спірну квартиру, положень ст. 60 СК України не домовлялись, а тому квартира АДРЕСА_1 має статус спільної сумісної власності подружжя, відтак вказує на належність їй права на обов`язкову частку у майні померлого чоловіка як непрацездатній вдові після смерті ОСОБА_5 . Звертає увагу на наявність преюдиційних судових рішень для даної справи, а саме постанови Львівського апеляційного суду від 08.11.2021 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 25.05.2022 року, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю відмовлено з підстав, що вказана квартира була придбана під час шлюбу, шлюбного договору між сторонами укладено не було та сторони не домовлялись про непоширення на спірну квартиру положень ст. 60 СК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2022 року витребувано у Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ЗМУ МЮ (м. Львів) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С. належно завірені копії усіх без виключення документів, що стали підставою для посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.11.2004 року за № 3815, витребувано у ОСОБА_4 копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0616 га на території с. Зимна Вода забудови «Білогорща».

25.05.2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Медвідь В.О. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, доповнив, що внаслідок приватизації земельної ділянки у с. Зимна Вода 26.08.2004 року така на праві особистої приватної власності належала ОСОБА_5 . Надалі вказана земельна ділянка була продана та кошти виручені з її продажу було вкладено у придбання квартири АДРЕСА_1 . Для розпорядження майном, що перебуває у спільній власності станом на час продажу земельної ділянки та купівлі спірної квартири згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, яка діяла на час вчинення правочинів, необхідна була згода іншого з подружжя. Оскільки у матеріалах приватного нотаріуса, що стосуються укладення договору від 02.11.2004 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 відсутні відомості про надання згоди іншого з подружжя при посвідченні такого договору, слід вважати, що частка спірної квартири була придбана за особисті кошти ОСОБА_5 , тобто є його особистою власністю. Просив позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі покликаючись на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки між відповідачем та ОСОБА_5 , який помер у

2020 році, не укладався шлюбний договір та не було домовленостей щодо непоширення на придбану ними квартиру положень ст. 60 СК України, а тому спірна квартира є спільній сумісній власності. Зважаючи на те, що довірителька на момент смерті ОСОБА_5 досягла пенсійного віку, відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спільному майні та покликається на судові рішення за результатами розгляду даного питання між тими ж сторонами Львівським апеляційним судом від 08.11.2021 року та Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі № 462/2075/21. Щодо тверджень сторони позивача про придбання ОСОБА_5 квартири за особисті грошові кошти, виручені з продажу земельної ділянки у с. Зимна Вода та вимоги про витребування примірника договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2004 року у відповідача зазначив, що така інформація є лише припущенням зі сторони позивача та не підтверджується жодними доказами, до того ж, у випадку наявності таких обставин на час купівлі квартири це питання, в тому числі письмова згода другого із подружжя, повинно було б з`ясовуватись приватним нотаріусом, однак будь-які відомості про це відсутні. Представити копію згаданого договору відповідач не може, оскільки в неї такий відсутній, враховуючи, що вона не була стороною вчинення згаданого правочину.

Третя особа у справі Сьома Львівська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, однак в матеріалах справи міститься письмова заява про проведення розгляду справи за відсутності їх представника.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили усі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вказані положення та беручи до уваги, що неявка представника третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали спадкової справи

№ 258/2020, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 02 листопада 2004 року між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 з другої сторони було укладено договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С., зареєстрований в реєстрі за № 3815.

Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 і ОСОБА_4 купили в рівних частках (кожному по одній другій) квартиру АДРЕСА_1 . Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 55,4 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири 72,9 кв.м. Комора в підвалі 3,0 кв.м.

08.11.2004 року на ім`я ОСОБА_5 ЛОДК БТІ та ЕО видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майна на 1/2 частки у спільній частковій власності у квартирі АДРЕСА_1 та коморі в підвалі 3,0 кв.м.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 , виданого 16.06.1984 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 16.06.1984 року та на станом на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про смерть від 01.10.2020 року серія НОМЕР_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Як встановлено із свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 позивач у справі ОСОБА_7 є донькою померлого ОСОБА_5

06.12.2013 року у Другій Львівській державній нотаріальній конторі Патинок Л.О. було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 1-1493, відповідно до якого останній на випадок його смерті все моє майно, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, у тому числі належну йому на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 заповів своїй доньці ОСОБА_3 , 1970 року народження.

04 лютого 2021 року позивачка звернулась у Сьому Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 .

Листом від 22.03.2021 року № 203/02-14 Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою позивача повідомлено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 окрім неї є дружина померлого ОСОБА_4 за заявою про прийняття спадщини за законом та відповідно до ст. 1241 ЦК України вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) та рекомендовано звернутись до суду із позовом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно положень ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.

Позивач звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування наполягає, що частки такої належала спадкодавцю на праві особистої приватної власності, оскільки як оплата за таку частку у придбаному майні ОСОБА_5 вносились грошові кошти отримані від продажу, незадовго до цього, приватизованої ним земельної ділянки у с. Зимна Вода.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Тобто суд не може перебирати на себе не притаманні для суду функції та самостійно збирати докази на підтвердження обставин сторони у справі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано у Сьомої Львівської державної нотаріальної контори ЗМУ МЮ (м. Львів) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С. належно завірені копії усіх без виключення документів, що стали підставою для посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.11.2004 року за № 3815, витребувано у ОСОБА_4 копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0616 га на території с. Зимна Вода забудови «Білогорща».

Разом з тим, у матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні, отриманих на виконання ухвали суду про витребування документів, спадкової справи № 258/2020 після смерті ОСОБА_5 та копій документів, які стали підставою для посвідчення договору купівлі-продажу приватним нотаріусом ЛМНО Окіс І.С., не міститься жодних доказів на підтвердження викладених позивачем обставин щодо внесення ОСОБА_5 у придбання спірної квартири особистих грошових коштів.

При цьому, в силу вимог положення ст. 81 ЦПК України доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між сторонами було домовлено про те, що придбання квартири здійснюється подружжям ОСОБА_8 у рівних частках кожному по одній другій, на підставі чого за ОСОБА_5 було зареєстровано приватної спільної часткової власності у згаданій квартирі, на підтвердження чого представлено витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 2 цього ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного у справі № 343/1294/18 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Також суд бере до уваги доводи зі сторони відповідача щодо наявності судових рішень, які набрали законної сили між тими ж сторонами у цивільній справі № 462/2075/21 з приводу визнання майна (спірної квартири АДРЕСА_1 ) особистою приватною власністю.

Так, судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 08.11.2021 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2021 року у справі № 462/2075/21, яким визнано 1/1 частки квартири АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції колегія суддів Львівського апеляційного суду зазначила, що вказана квартира придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час шлюбу, шлюбного договору між сторонами укладено не було, сторони не домовлялись про непоширення на спірну квартиру положень ст. 60 СК України, а тому у розумінні вимог ст. 60 СК України спірна квартира є майном, набутим подружжям за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 462/2075/21 постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року залишено без змін.

Верховний Суд у судовій практиці вказує, що преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили; преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Позивачем в ході судового розгляду даної судової справи наведених у згаданих судових рішеннях вищої інстанції обставин та фактів жодним чином не спростовано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Окрім цього, згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно із ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене, оцінивши представлені суду докази у їх сукупності, керуючись засадами засади змагальності сторін у справі, суд приходить до переконання, що позивачем не спростовано презумпції спільності спірного майна, набутого подружжям у шлюбі та, із врахуванням вимог ст. 1241 ЦК України, належності відповідачу, як непрацездатній вдові на час смерті спадкодавця, права обов`язкової частки у спадковому майні після смерті ОСОБА_5 , а відтак, зважаючи на відсутність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3 у задоволенні такого слід відмовити за безпідставністю.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на частки квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2004 року за № 3815 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області від 14.05.1996 р., РНОКПП: НОМЕР_5 ,

АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_6 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області від 06.11.1998 р., РНОКПП: НОМЕР_7 .

Третя особа: Сьома Львівська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), , 79040, м. Львів,

вул. Городоцька, 299

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/2796/22

Суддя: Б.М.Гедз