№559/3058/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19 вересня 2023 року смт Млинів Рівненської області

Одноособово суддя Млинівського районного суду Рівненської області Бандура А.П., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "OptiLat" (Латвія), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Про Кредит Банк» про визнання права власності на грошові кошти, визнання не укладеним договору, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні грошовими коштами та стягнення суми винагороди гонорару.

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2023 року до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "OptiLat" (Латвія), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Про кредит Банк» про визнання права власності на грошові кошти, визнання не укладеним договору, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні грошовими коштами та стягнення суми винагороди гонорару.

У відповідності до розпорядження (в порядку ст. 31 ЦПК України) голови Дубенського міськрайонного суду від 12 вересня 2023 року ухвалами від 06 вересня 2023 року, 11 вересня 2023 року головуючі судді Ралець Р.В., Панчук М.В. та Жуковська О.Ю. заявили самовідводи з розгляду даної цивільної справи, оскільки були слідчими суддями в межах кримінального провадження.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2023 року призначення судді не відбулося оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Враховуючи викладене та на підставі п.2 ч.1 ст.31, ч.3 ст.41 ЦПК України, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "OptiLat" (Латвія), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Про кредит Банк» про визнання права власності на грошові кошти, визнання не укладеним договору, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні грошовими коштами та стягнення суми винагороди гонорару направлено до Млинівського районного суду Рівненської області.

(а.с.296)

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2023 року справу розподілено судді Бандурі А.П.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на грошові кошти в розмірі 85 924 Євро, які були помилково перераховані на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , по транзакції № FT 2021110K7K згідно платіжного доручення AS «Сitadel banka» Riga, LV-1010 Latvija №1369 від 29 липня 2020 та «Інвойсу».

Визнати неукладеним договір між Відповідачем 1 та відповідачем 2, який був приводом формування інвойсу №1-07 від 29.07.2020 для оплати за надані юридичні послуги, а переказ здійснений Відповідачем 1 в сумі 85924 ЄВРО на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , по транзакції №FT2021110K7K згідно платіжного доручення AS «Citadel banka» Rіga, LV-1010 Latvijа №1269 від 29 липня 2020 року, помилковим.

Зобов`язати Відповідача 3, усунути перешкоду у користуванні грошовими коштами в розмірі 85924 ЄВРО, які були помилково перераховані Відповідачем 1 на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , по транзакції №FT2021110K7K згідно платіжного доручення AS «Citadel banka» Rіga, LV-1010 Latvijа №1269 від 29 липня 2020 року, шляхом переказу (повернення) на рахунок Відповідача 1.

Стягнути з Відповідача 1 на його користь суму винагороди гонорар, 85 тисяч 924 Євро, на підставі укладеного між сторонами договору №20/1F від 28 липня 2020 року.

При підготовці до відкриття провадження у справі суддею встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "OptiLat" (Латвія), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Про кредит Банк» про визнання права власності на грошові кошти, визнання не укладеним договору, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні грошовими коштами та стягнення суми винагороди гонорару повинна бути залишена без руху, так як у вона не відповідає вимогам ст. ст.175,177 ЦПК України.

Згідно, ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У відповідності до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: не зазначено ціни позову та до позовної заяви позивачем не додано квитанції про сплату судового збору у зв`язку з посиланням на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року №1023-XII, яким установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви позивачем заявлена вимога про визнання права власності на грошові кошти, визнання неукладеним договір та зобов`язання усунути перешкоду у користуванні грошовими коштами та стягнути суму винагороди гонорар.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у відповідності до вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України "Про захист прав споживачів", зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до п.17 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів"від 12 травня 1991 року №1023-XII послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Застосування Закону України Про захист прав споживачів до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закон України "Про банки та банківську діяльність", Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»)

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір`від 8 липня 2011 року № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2684 грн.

Відповідно до підпункту 2 п. 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073 грн. 60 коп.).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073 грн. 60 коп.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420 грн.).

З прохальної частини позовної заяви слідує, що позивачем, на думку суду, заявлено дві вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру.

Визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на грошові кошти в розмірі 85 924 Євро, які були помилково перераховані на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , по транзакції № FT 2021110K7K згідно платіжного доручення AS «Сitadel banka» Riga, LV-1010 Latvija №1369 від 29 липня 2020 та «Інвойсу».

Визнати неукладеним договір між Відповідачем 1 та відповідачем 2, який був приводом формування інвойсу №1-07 від 29 липня 2020 року для оплати за надані юридичні послуги, а переказ здійснений Відповідачем 1 в сумі 85924 ЄВРО на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , по транзакції №FT2021110K7K згідно платіжного доручення AS «Citadel banka» Rіga, LV-1010 Latvijа №1269 від 29.07.2020, помилковим.

Зобов`язати Відповідача 3, усунути перешкоду у користуванні грошовими коштами в розмірі 85924 ЄВРО, які були помилково перераховані Відповідачем 1 на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , по транзакції №FT2021110K7K згідно платіжного доручення AS «Citadel banka» Rіga, LV-1010 Latvijа №1269 від 29 липня 2020 року, шляхом переказу (повернення) на рахунок Відповідача 1.

Стягнути з Відповідача 1 на його користь суму винагороди (гонорар), 85 тисяч 924 Євро, на підставі укладеного між сторонами договору №20/1F від 28 липня 2020 року.

В порушення вищевказаної норми позивачем не сплачено судовий збір.

Таким чином, позивачу необхідно вказати у позовній заяві ціну позову, виходячи з вартості майна, на яке він просить визнати право власності та надати на обґрунтування ціни позову документи щодо вартості кожного майна станом на час звернення до суду та додати документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, який встановлено згідно положень частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Недотримання обов`язкових вимог до змісту позовної заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позовна заява повинна бути залишена без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків.

На підставі наведеного,

керуючись статтями 175-177, 185, 260, 261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "OptiLat" (Латвія), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Про кредит Банк» про визнання права власності на грошові кошти, визнання не укладеним договору, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні грошовими коштами та стягнення суми винагороди гонорару залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що якщо у встановлений цією ухвалою строк вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України будуть виконані, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Млинівського райсуду А.П. Бандура