ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6020/23 Справа № 210/3153/21 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 210/3153/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В червні 2021 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», за специфікою своєї виробничої діяльності, здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань КПТМ «Криворіжтепломережа» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами таких послуг є відповідачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період 01 грудня 2005 року по 01 березня 2021 року утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення в сумі 68 163 грн.

Оскільки відповідачі добровільно заборгованість не сплачують позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по оплаті за надані з постачання теплової енергії для потреб опалення в розмірі 68 163 грн. за період з 01 грудня 2005 року по 01 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» за період з 21 вересня 2015 року по 20 серпня 2019 року заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 30 736 грн. 04 коп.

Стягнуто з солідарно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» за період з 20 серпня 2019 року по 01 березня 2021 року заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 18 634 грн. 26 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму сплаченого судового збору у розмірі 1 333 грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму сплаченого судового збору у розмірі 308 грн. 04 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача до нього та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог повивача до нього посилаючись на те, що він не проживає у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , власником квартири є інша особа, на ім`я якої відкрито особовий рахунок, а він має лише реєстарцію за даною адресою. Також зауважує, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давности.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення будинку.

Послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за зазначеною адресою надаються КПТМ «Криворіжтепломережа».

Згідно з довідки КПТМ «Криворіжтепломережа» та довідки за відомостями адресно-довідкового підрозділу (а.с.8,33,34), відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 21 вересня 2015 року по теперішній час, тобто по 10 червня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 20 серпня 2019 року по теперішній час, тобто по 10 червня 2021 року, отже відповідачі, з моменту реєстрації кожного з них за вкзаною адресою, є споживачами послуг постачання теплової енергії для потреб опалення, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа», особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості за послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення (а.с.9), сума боргу відповідачів за період з 01 грудня 2005 року по 01 березня 2021 року становить 68 163 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 21 вересня 2015 року по теперішній час, тобто по 10 червня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 20 серпня 2019 року по теперішній час, тобто по 10 червня 2021 року, а тому зобов`язані нести витрати по її утриманню, з моменту реєстарції в квартирі.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за опалення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Однак колегія суддів не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача за період з 21 вересня 2015 року по 20 серпня 2019 року в розмірі 30 736 грн. 04 коп., з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позовна заява, при цьому, подана 10 червня 2021 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.2), тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по червень 2018 року.

Правильність нарахування суми боргу, у період з червня 2018 року до серпень 2019 року, тобто період, в який відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується особовим рахунком № НОМЕР_1 , яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за спірний період оплати за постачання теплової енергії для потреб опалення (а.с.8). При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого відповідачем була подана відповідна заява суду апеляційної інстанції, оскільки про розгляд справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений, отже сума боргу по оплаті за постачання теплової енергії для потреб опалення квартири АДРЕСА_4 має бути стягнута з відповідача ОСОБА_1 в межах строків позовної давності за період з червня 2018 року по серпень 2019 року, яка, згідно проведеного колегією суддів розрахунку, становить 10 083, 92 грн.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про те, жодних послуг від позивача він не отримував, оскільки не проживає за адресою: АДРЕСА_1 лише там зареєстрований, оскільки доказів вказаним обставинам відповідачем ОСОБА_1 не надано.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 18 634 грн. 26 коп. за період з 20 серпня 2019 року по 01 березня 2021 року, оскільки відповідачі по справі є споживачами послуг, що надавались відповідачем за вказаний період, однак вартість наданих послуг не сплачували.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» за період з 21 вересня 2015 року по 20 серпня 2019 року заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 30 736 грн. 04 коп. з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» та стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованості за постачання теплової енергії за період з 10 червня 2018 року по 20 серпня 2019 року в розмірі 10 083 грн. 92 коп.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» за період з 21 вересня 2015 року по 20 серпня 2019 року заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 30 736 грн. 04 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії за період з 10 червня 2018 року по 20 серпня 2019 року в розмірі 10 083 (десять тисяч вісімдесят три) грн. 92 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 20 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: