провадження № 22-ц/824/5378/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаряЩавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерноготовариства «Страхова компанія «Країна», поданою представником - адвокатом Гусєвим Павлом Володимировичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», про стягнення виплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ «СК «Країна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 108 957,17 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що між ПАТ «СК «Країна» і ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № ТП/44425 від 30.07.2015, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного автомобіля «Субару» д. н. НОМЕР_1 .

30.04.2016 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Шевролеавео», д.н. НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_1 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований в ПАТ СК «Країна» автомобіль.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2016 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до рахунку-фактури № АП - 0005194 від 18.05.2016 вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 158 957,17 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції № 38790 від 24.05.2016 вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 161 199,20 грн.

Згідно умов договору страхування ПАТ «СК «Країна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 158 957,17 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПАТ «СК «Країна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника на виплату страхового відшкодування від 25.05.2016, страхового акту № 23/39759/2.1.5.1 від 08.06.2016. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 6499 від 08.06.2016 та № 6586 від 10.06.2016.

Зазначають, що після виплати страхового відшкодування у ПАТ «СК «Країна» виникло право вимоги до ОСОБА_1 на відшкодування завданої шкоди.

У подальшому стало відомо, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання страхової події була забезпечена в ПрАТ «СК «АХА Страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7395196, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 50 000 грн та франшизу в розмірі 0 грн.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» в порядку досудового врегулювання сплатило на користь ПАТ «СК «Країна» суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн.

Отже різниця між фактичним розміром шкоди (158 957,17 грн) і страховою виплатою (50 000 грн), яку здійснило АТ «СК «АХА Страхування», становить 108 957,17 грн (158 957,17 грн - 50 000 грн = 108 957,17 коп.)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.11.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ «СК «Країна» через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

На думку апелянта, суд формально підійшов до розгляду справи та жодним чином не спростував надані акти огляду, фотографії, рахунок СТО та прийшов до помилкового висновку, що у зв`язку з тим, що судовий експерт не зміг провести експертизу то всі надані докази є недопустимими, чим було порушено принцип рівності сторін. Крім того, не вказав причин неможливості проведення експертизи, оскільки позивачем надавались кожного разу докази для проведення експертизи та експерт належним чином не виконав свій обов`язок щодо проведення експертизи.

Окрім того, у апеляційній скарзі апелянт просив постановити ухвалу про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді Махлай Л.Д., судді, які входять до складу колегії: Ящук Т.І., Немировська О.В. (Т.1, а.с. 218).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року суддею Махлай Л.Д. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», поданою представником - адвокатом Гусєвим Павлом Володимировичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», про стягнення виплаченого страхового відшкодування (Т.1, а.с. 245).

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (Т.1, а.с205).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 555/06.1-01/23 від 11 травня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (Т.2, а.с. 10).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді - Березовенко Р.В., судді, входять до складу колегії: Мостова Г.І., Лапчевська О.Ф. (Т.2, а.с. 11).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року справу прийнято до провадження судді Березовенко Р.В. та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

02 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання апелянта про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Сторони належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «СК «Країна» і ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № ТП/44425 від 30.07.2015, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля «Субару» д. н. НОМЕР_1 .

30.04.2016 близько 16 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шевролеавео» д.н. НОМЕР_2 та рухаючись в м. Києві, повертаючи ліворуч з проспекту Оболонського на проспект Московський, в порушення вимог п.10.1, 16.6 ПДР, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Субару» д.н. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2016 особою винною у скоєнні ДТП є водій ОСОБА_1 .

Відповідно до рахунку-фактури № АП-0005194 від 18.05.2016 вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 158 957, 17 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції №38790 від 24.05.2016 вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 161 199,20 грн.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 зазначає, що виплату страхового відшкодування просить провести на підставі рахунку-фактура № АП -0005194 від 18.05.2016 ТОВ «Богдан-Авто - Подол».

Згідно умов договору страхування ПАТ «СК «Країна» сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 158 957,17 грн.Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 6499 від 08.06.2016 та № 6586 від 10.06.2016.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання страхової події забезпечена в ПрАТ «СК «АХА Страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7395196, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 50 000 грн та франшизу в розмірі 0 грн.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» в порядку досудового врегулювання сплатило на користь ПАТ «СК «Країна» суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн., що не оспорювалося сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судова експертиза не проведена, оскільки позивачем не надано доказів, які витребовував експерт, а надані позивачем документи містять різні по складу переліки пошкоджень зазначеного транспортного засобу, а тому суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 2 ст.1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як визначено ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 22, 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, як в період досудового врегулювання спору між сторонами, так і під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач заперечував розмір матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Субару» д.н. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим останнім було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

За клопотанням сторони відповідача ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу (т.1, а.с.113-114.

24 вересня 2019 року на адресу Оболонського районного суду м. Києва надійшло клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (т.1, а.с.116-117).

16 грудня 2020 року справа була повернута з експертної установи без виконання, у зв`язку із закінченням терміну дії свідоцтва судового експерта, якому доручено проведення експертизи.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 06 січня 2021 року поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 07 вересня 2021 року представник відповідача заявив клопотання про направлення справи для подальшого проведення автотоварознавчої експертизи, враховуючи усунення обставин, які зумовили зупинення її проведення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року повернуто цивільну справу за позовом ПАТ «СК «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «СК «АХА Страхування», про відшкодування завданої майнової шкоди, для подальшого проведення судової автотоварознавчої експертизи Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ» призначеної ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30.01.2019 року. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи (т.1, а.с.158-159).

07 червня 2022 року на адресу суду з експертної установи надійшло клопотання про надання додаткових даних(т.1, а.с.177-178).

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 08 червня 2022 року поновлено провадження у справі враховуючи клопотання експерта про надання додаткових даних.

У судовому засіданні 04 липня 2022 року представник відповідача заявив клопотання про направлення справи для подальшого проведення автотоварознавчої експертизи, у зв`язку з тим, що клопотання експерта не було виконано через введення на території України воєнного стану.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року повернуто цивільну справу за позовом ПАТ «СК «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «СК «АХА Страхування», про відшкодування завданої майнової шкоди, для подальшого проведення судової автотоварознавчої експертизи Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ», призначеної ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30.01.2019 року. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи (т.1, а.с.187-188).

13.08.2022 року справа була повернута з експертної установи без виконання, у зв`язку із ненаданням вихідних даних для проведення експертизи.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року провадження у справі за позовом ПАТ «СК «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «СК «АХА Страхування», про відшкодування завданої майнової шкоди - поновлено та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження (т.1, а.с.193-194).

Додаткові вихідні дані, які просив надати експерт, могли бути надані позивачем для проведення судової автотоварознавчої експертизи у даній справі.

Натомість судова експертиза не була проведена, оскільки позивачем не надано доказів, які витребовував експерт, а документи надані позивачем до матеріалів справи, містять різні по складу переліки пошкоджень зазначеного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, колегія апеляційного суду повною мірою погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження розміру заявлених вимог, оскільки подані ним докази містять суперечливі данні, що безпосередньо впливають на вирахування розміру заподіяних збитків і які не було усунуто внаслідок ухилення позивача від виконання свого процесуального обов`язку щодо надання додаткових доказів на вимогу експерта для можливості проведенні судової експертизи.

Щодо заявленого апелянтом до суду апеляційної інстанції клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи колегія суддів зазначає про таке.

Як убачається з матеріалів справи, протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року оголошено перерву у судовому засіданні для підготовки клопотання апелянта про призначення судової автотоварознавчої експертизи у належному вигляді з зазначенням конкретного переліку деталей для визначення їх вартості та надання актів виконаних робіт (т. 2, а.с.5 -6).

02 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання апелянта про призначення судової автотоварознавчої експертизи, до якого апелянтом додано копію Акту виконаних робіт № АП-0005841 від 22 вересня 2016 року та Акт погодження переліку файлів, які будуть надані експерту для вирішення питань, поставлених експертизою (т.2, а.с.14-22).

Однак,Акт погодження переліку файлів, які будуть надані експерту для вирішення питань, поставлених експертизою, колегією суддів розцінюється критично зважаючи на наявність у матеріалах справи неодноразових клопотань експертів, які були залишені стороною позивача без реагування, а отже, констатує, що поданедо суду апеляційної інстанції клопотання також не містить у якості додатків усіх необхідних вихідних даних, які були неодноразово запитані експертом (експертами) як такі, що необхідні для проведення експертизи, про що відомо позивачу.Крім того, апелянтом не вказано причин неодноразового ненадання запитуваних експертами документів до суду першої інстанції, які в силу закону можна було б визнати поважними. А відтак, клопотання позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, на думку апеляційного суду, не підлягає задоволенню, як таке що порушує принципи змагальності та диспозитивності, оскільки позивач користуючись наданим йому правом розпорядився ним на свій розсуд і не надав відповідні документи для можливості проведення експертизи, призначеної судом першої інстанції за клопотанням відповідача.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову акціонерного товариства Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», про стягнення виплаченого страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано достатніх, допустимих та належних доказів у обґрунтування позовних вимог.

Щодо посилань апелянта на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 03 грудня 2020 року по справі № 352/1384/18 та від 28 вересня 2022 року по справі №727/182/21 апеляційний суд зазначає, що у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 та від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, міститься підхід, згідно з яким подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) Велика Палата конкретизувала вказаний висновок та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед, за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

А відтак, зважаючи на те, що правовідносини, що були предметом розгляду у справах, вказаних апелянтом, не є подібними до правовідносин у даній справі, такі правові висновки не можуть бути застосовані апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, тому не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а отже, апеляційним судом також відхиляються.

За таких обставин, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства «Страхова компанія «Країна», подану представником - адвокатом Гусєвим Павлом Володимировичем, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 листопада 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова