КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8881/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання зобов`язання припиненим,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2008 року між ним та ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ «Банк», укладено кредитний договір № 27, відповідного до якого банк надав йому кредит в сумі 4 000 000,00 грн зі сплатою 16 % річних строком до 18 лютого 2013 року.

11 серпня 2008 року, 10 листопада 2008 року, 06 березня 2009 року та 07 липня 2009 року між банком і позивачем укладені договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 27 від 19 лютого 2008 року в частині збільшення відсоткової ставки і строку користування кредитом.

22 липня 2018 року на адресу брата позивача - ОСОБА_1 , який виступав майновим поручителем за договором іпотеки від 19 лютого 2008 року, надійшло повідомлення від ПАТ «БГ Банк» про те, що 20 червня 2018 року було укладено договір № 27/062018 про відступлення прав вимоги, за яким банк продав майнові права, в тому числі право вимоги до позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року, у зв`язку з чим із 20 червня 2018 року новим кредитором (заставодержателем) є ТОВ «ФК «Астер-Фінанс». Такого ж змісту, приблизно в той же час на адресу брата позивача надійшла нотаріально завірена заява з вимогою про усунення порушень від ТОВ «ФК «Астер-Фінанс».

Позивач про зазначені вище повідомлення та заяву дізнався від свого брата в кінці грудня 2018 року, проте з викладеними в них обставинами не погоджується та вважає їх безпідставними, а сам договір № 27/062018 про відступлення прав вимоги укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» з порушенням законодавства України.

Вказував, що 18 листопада 2014 року він особисто отримав від ПАТ «БГ Банк» повідомлення про те, що право вимоги за кредитним договором, а також за іпотечним договором було відступлене ТОВ «ФК «Марко Поло», де зазначено, що ТОВ «ФК «Марко Поло» є єдиним власником всіх прав вимоги за вказаним кредитним договором з 12 листопада 2014 року.

10 червня 2015 року позивач отримав від ПАТ «Закритого недифірсикованого венчурного, корпоративного інвестиційного фонду «Солід» повідомлення, що воно є новим кредитором за кредитним та іпотечними договорами від 19 лютого 2008 року.

18 липня 2015 року позивач отримав вимогу від ТОВ «ФК «Агро Фактор» про те, що воно є його новим кредитором за вказаним кредитним договором, а також іпотечним договором і вимагає негайного погашення боргу в сумі 5 233 466,19 грн, а також отримав повідомлення від ПАТ «Закритого недифірсикованого венчурного, корпоратвного інвестиційного фонду «Солід» про відступлення прав вимоги на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Агро Фактор».

Після переговорів з новим кредитором ТОВ «ФК «Агро Фактор» позивач домовився з приватною особою, яка від його імені 11 вересня 2015 року повністю погасила борг за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року, перерахувавши необхідні кошти на зазначений рахунок ТОВ «ФК «Агро Фактор», як нового кредитора.

Зважаючи на викладене та у відповідності до пункту 2.14 кредитного договору, де зазначено, що кредит може бути погашений за позичальника повністю або частково третіми особами відповідно до законодавства України, ОСОБА_3 повністю сплатив заборгованість по кредитному договору, що підтверджується довідкою від 16 листопада 2015 року.

З огляду наведене позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року всіма сторонами виконані з дати підтвердження кредитором про виконання боржником зобов`язань в повному обсязі, тобто з 16 листопада 2015 року.

Уточнивши позовні вимоги, просив судвизнати таким, що припинив свою дію 11 вересня 2015 року кредитний договір № 27 від 19 лютого 2008 року, укладений між ПАТ «БГ «Банк» та ОСОБА_2 , а зобов`язання ОСОБА_2 припиненими.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, зміст яких є ідентичним.

В доводах апеляційних скарг зазначають, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про обізнаність ОСОБА_2 про недійсність договору відступлення права вимоги, укладеного 12 листопада 2014 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Марко Поло», оскільки доказів такої обізнаності матеріали справи не містять. Наявний у матеріалах справи текст повідомлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» від 08 липня 2015 року не може бути визнаний таким доказом, адже факт його направлення на адресу позивача і отримання ним є доведеним.

Оскільки позивач не мав інформації про те, що названий вище договір відступлення права вимоги є нікчемним (недійсним), отже він добросовісно виконав зобов`язання за кредитним договором, сплативши заборгованість ТОВ ТОВ «ФК «Агро Фактор», а тому правомірно вважає, що зобов`язання за кредитним договором мають бути припиненими.

Додатково до вказаних доводів апеляційних скарг, апеляційна скарга ОСОБА_2 також містить мотиви щодо відсутності у адвоката ОСОБА_4 права на подання від його імені заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки адвокатська діяльність ОСОБА_4 була зупинена з 24 лютого 2022 року у зв`язку з його перебуванням на військовій службі. ОСОБА_2 не уповноважував адвоката на подання такої заяви. Однак, позивач також не міг взяти участь у судовому розгляді, оскільки був відсутній в Україні, з 26 березня 2022 року проживає у Французькій Республіці і суду про це було відомо.

На підставі викладеного в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ТОВ «ФК «Центр фінансових послуг» просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи третьої особи є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Зокрема, зазначає, що позивач був обізнаний про факт нікчемності договорів відступлення прав вимоги та про неналежність ТОВ «ФК «Агро Фактор» прав кредитора за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року. І обізнаний він був до моменту оплати іншою особою його боргів, якщо така оплата фактично здійснювалась, оскільки доказів проведення такої оплати матеріали справи не містять.

Також відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надійшов і від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому останній просить апеляційну скаргу третьої особи залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, яка також є представником третьої особи, - адвокат Кучеренко О.О. підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Центр фінансових послуг» - адвокат Лаврін О.В. заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка цього відповідача відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзивів на одну з них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2008 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 27 (а.с. 7-9).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору банк на умовах, передбачених цим договором, надав позивачу кредит у національній валюті в сумі 4 000 000, 00 грн для поточних потреб зі сплатою 16 % річних за користування кредитом.

Пунктом 1.3 договору визначено строк повернення кредиту - 18 лютого 2013 року або строк, встановлений у відповідності з пунктами 2.7, 2.8. цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 19 лютого 2008 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є нежилий будинок - кафе (літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 283,60 кв. м (а.с. 14-17).

В подальшому між ВАТ «Універсальний банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та ОСОБА_2 укладено низку договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 27 від 19 лютого 2008 року, зокрема договір № 1 від 11 серпня 2008 року, договір № 2 від 10 листопада 2008 року (а.с. 10-11).

12 листопада 2014 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Марко Поло» укладено договір про відступлення права вимоги, а 14 листопада 2014 року - нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги, згідно з якими мало місце відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами, що забезпечують виконання кредитних договорів, зокрема договору № 27 від 19 лютого 2008 року (а.с 18-26).

14 листопада 2014 року ОСОБА_2 було отримано повідомлення від ПАТ «БГ Банк» за вих. № 70333 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року на користь ТОВ «ФК «Марко Поло» (а.с. 32)

Також 14 листопада 2014 року позивачем отримано повідомлення від ТОВ «ФК «Марко Поло» про те, що з 12 листопада 2014 року ПАТ «БГ Банк» відступив свої вимоги за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року, що укладений між останнім та банком, таким чином новий кредитор набув права вимоги по кредитному договору, а також став заставодержателем/іпотекодержателем по договору/договорам забезпечення (а.с. 32 зв.).

Встановлено, що 05 червня 2015 року майнові права за вказаним кредитним договором були відступлені ТОВ «ФК «Марко Поло» на користь ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід», від імені та в інтересах і за рахунок якого на підставі договору про управління активами № 1-КІФ від 01 червня 2012 року діє ТОВ «Компанія по управлінню активами «Домініон-Капітал» (а.с. 27-30).

14 липня 2015 року між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід» та ТОВ «ФК «Агро Фактор» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Агро Фактор» набув право вимоги за кредитним договорами, в тому числі за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року (а.с. 39-42).

14 липня 2015 року ОСОБА_2 направлено повідомлення про відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід» повідомив про відступлення своїх прав вимоги ТОВ «ФК «Агро Фактор» за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року та всіма додатковими угодами до нього, що укладені між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «БГ Банк», що належали первісному кредитору на підставі договору про відступлення права вимоги, що укладений з ТОВ « ФК «Марко Поло» (а.с. 149а).

Згідно із довідкою, виданою директором ТОВ «ФК «Агро Фактор» 16 листопада 2015 року за вих. № 16/11, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2018 року, укладеним з ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», право вимоги за яким належить ТОВ «ФК «Агро Фактор» на підставі договору про відступлення права вимоги від 14 липня 2015 року, укладеного з ПАТ «Закритий недеверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід», якому належали права вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги від 05 червня 2015 року, укладеного з ТОВ «ФК «Марко Поло», якому належали права вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року, укладеного з ПАТ «БГ Банк», станом на 16 листопада 2015 року погашена в повному обсязі, будь-які претензії майнового характеру до боржника ОСОБА_2 у кредитора ТОВ «ФК «Агро Фактор» відсутні (а.с. 35 зв.).

Також, згідно довідки директора ТОВ «ФК «Агро Фактор» від 11 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2018 року станом на 11 вересня 2015 року погашена в повному обсязі, будь-які претензії майнового характеру до боржника ОСОБА_2 у кредитора ТОВ «ФК «Агро Фактор» відсутні (а.с. 150).

Разом з тим, як вбачається із повідомлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» від 08 липня 2015 року, ОСОБА_2 було повідомлено, що ПАТ «БГ Банк» наголошує, що договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року та договір про відступлення права вимоги від 14 листопада 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1025, було укладено з чисельними порушеннями норм діючого законодавства України. Про нікчемність вказаних договорів було повідомлено ТОВ «ФК «Марко Поло» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарську І.А. (а.с. 104).

Суд встановив, що 02 грудня 2015 року Київським апеляційним господарським судом за результатами розгляду справи № 910/2924/15-г за позовом ПАТ «БГ Банк» до ТОВ «ФК «Марко Поло» за участю третіх осіб: приватного нотаріуса КМНО Войнарської І.А., ПАТ «ЗНВКІФ «Солід», ТОВ «ФК «Агро Фінанс», ТОВ «КУА «Домініон-Солід» про визнання нікчемними правочинів та застосування наслідків їх недійсності, прийнято постанову, якою, зокрема, визнано недійсними договір про відступлення права вимоги від 14 листопада 2014 року та договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року, укладені між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Марко Поло» (а.с. 77-97).

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2015 року залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 16 березня 2016 року (а.с. 99-103).

З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2018 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» укладено договір № 27/062018 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого банк продав майнові права, в тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року відповідачу (а.с. 36-37).

Згідно повідомлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» від 13 липня 2018 року банк повідомив іпотекодавця, що на підставі договору № 27/062018 від 20 червня 2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги новим кредитором (заставодержателем) за кредитним договором та договором іпотеки від 19 лютого 2008 року є ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» (а.с. 33).

Зі змісту заяви Сокол Н.М. , яка діє від імені ТОВ «ФК «Астер-Фінанс», посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Коба Н.В., вбачається вимога про усунення порушення від ОСОБА_1 , як майнового поручителя/іпотекодавця на підставі договору іпотеки від 19 лютого 2008 року за реєстровим № 885, який забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року усунути в 30-денний строк з моменту відправлення цієї вимоги порушення умов договору шляхом сплати заборгованості в сумі 4 674 233,55 грн. на користь ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» (а.с. 33 зв.-35).

08 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Астер Фінанс» та ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» укладено договір № 08/07/20 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року з усіма додатковими угодами та можливими змінами і доповненнями до нього, укладеним між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ОСОБА_2 , включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника за основним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього (а.с. 190-192).

08 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Астер Фінанс» та ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за умовами якого у зв`язку з укладенням між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем договору № 08/07/20 про відступлення права вимоги від 08 липня 2020 року, первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за договором іпотеки від 19 лютого 2008 року (а.с. 194-197).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щовизнання правочину щодо передачі прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 14 листопада 2014 року, відповідно до якого ПАТ «БГ Банк» передало права вимоги до позичальника ТОВ «ФК «Марко Поло» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 12 листопада 2014 року, тягне за собою недійсність інших правочинів щодо відступлення прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконано належним чином, оскільки при виконанні зобов`язання був відсутній елемент належного кредитора в особі ТОВ «ФК «Астер-Фінанс», а в подальшому в особі «ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг». Тому позивач не може посилатися на факт перерахування коштів за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року на користь ТОВ «ФК «Агро Фактор» як на виконання зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до ТОВ «ФК «Агро Фактор», якому він через приватну особу, судячи з позовної заяви, перерахував кошти за кредитним договором, укладеним між ним та ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», і право вимоги за яким на підставах, визначених законом, перейшло до ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» та в подальшому до ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг».

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта права до іншого суб'єкта права є сингулярним правонаступництвом.

Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто існує презумпція правомірності наведених правочинів, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні.

Судом встановлено, що відповідно до чинного договору № 27/062018 від 20 червня 2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимогиТОВ «ФК «Астер-Фінанс» являвся законним правонаступником первісного кредитора ПАТ «БГ Банк» у грошовому зобов`язанні із позивачем ОСОБА_2 за кредитним договором.

В подальшому, на підставі договору № 08/07/20 про відступлення права вимоги від 08 липня 2020 року ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» стало новим кредитором позивача за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року.

Згідно із повідомленням про відступлення права вимоги за кредитним договором від 13 липня 2020 року у позивача існує заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 4 674 233,55 грн, яка складається із суми основної заборгованості - 3 999 998,31 грн та суми заборгованості по процентам 674 235,31 грн (а.с. 199).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (стаття 527 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Зі змісту постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/2924/15-г від 02 грудня 2015 року вбачається, що судом було задоволено позов ПАТ «БГ «Банк» та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 14 листопада 2014 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Марко Поло», визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 12 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Марко Поло», а також застосовано наслідки недійсності правочину про відступлення прав вимоги від 12 грудня 2014 року шляхом зобов`язання ТОВ «ФК «Марко Поло» повернути ПАТ «БГ Банк» оригінали всіх документів, які зазначені в акті прийому-передачі документації.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною першою статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, оскільки в судовому порядку визнано недійсним правочин щодо передачі прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 14 листопада 2014 року, відповідно до якого ПАТ «БГ Банк» передало права вимоги до позичальника ТОВ «ФК «Марко Поло» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 12 листопада 2014 року, у тому числі і за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року, укладеним з позивачем, то і всі інші правочини, за якими ТОВ «ФК «Марко Поло» передало право вимоги іншим юридичним особам, а також наступні правочини, укладені між наступними кредиторами є недійсними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зобов`язання за кредитним договором позивачем не виконано належним чином, оскільки належним кредитором був ПАТ «БГ Банк», в подальшому ТОВ «ФК «Астер-Фінанс», а на час ухвалення рішення - «ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг».

Посилання позивача та третьої особи на факт перерахування коштів за кредитним договором № 27 від 19 лютого 2008 року на користь ТОВ «ФК «Агро Фактор»як на виконання зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки ТОВ «ФК «Агро Фактор» не був кредитором за кредитним договором, укладеним між ПАТ «БГ Банк» та ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині його неповідомлення судом першої інстанції про розгляд справи, то вони відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З матеріалів справи вбачається, що про призначене судове засідання на 28 лютого 2023 року був повідомлений представник позивача - адвокат ОСОБА_4., який і пред`являв даний позов в інтересах ОСОБА_2 (а.с. 125, т. 2).

Адвокат ОСОБА_4. представляв інтереси позивача у даній справі на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1002426, виданого 17 липня 2019 року відповідно до договору про надання правової допомоги № 5-ц/18 від 05 січня 2019 року (а.с. 44, т. 1).

В силу вимог частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

28 лютого 2023 року до початку судового засідання надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності позивача та його представника з тих підстав, що представник мобілізований для несення військової служби, а сам ОСОБА_2 виїхав за кордон як біженець та перебуває за межами України.

Згідно із частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За вимогами частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.

Водночас, обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини друга, четверта статті 64 ЦПК України).

ОСОБА_2 та/або його представник не повідомляли суд про припинення представництва чи обмеження повноважень адвоката ОСОБА_4 у даній справі внаслідок його мобілізації до лав Збройних Сил України, а тому процесуальні дії представника вважаються такими, що здійснені від імені особи, яку він представляє.

Крім того, в суду першої інстанції відсутній обов`язок під час розгляду справи перевіряти в Єдиному реєстрі адвокатів України чи не зупинено право адвоката на заняття адвокатською діяльністю, тоді як ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права.

Таким чином аргументи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційних скарг позивача та третьої особи.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційних скарг не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній