Постанова

Іменем України

14 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 753/6323/20

провадження № 61-13289св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , приватний нотаріус Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцева Анна Віталіївна,

третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Рейнарт І. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевої А. В., у якому просила:

скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом № 378 від 22 лютого 2020 року на 1/1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:836:0019, видане приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою A. B. на ім`я ОСОБА_2 ;

скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом № 377 від 22 лютого 2020 року на 1/1 садового будинку, площею 49, 2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою A. B. на ім`я ОСОБА_2 ;

скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом № 379 від 22 лютого 2020 року на 1/1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:836:0018) та на 1/1 садового будинку, площею 50, 7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , видане приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою A. B. на ім`я ОСОБА_2 , запис у реєстрі № 380;

визнати за нею право власності на 1/2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:836:0019; 1/2 садового будинку, площею 49, 2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:836:0018); 1/2 садового будинку, площею 50, 7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 .

На обґрунтування позову зазначала, що з 27 червня 2008 року по 03 липня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 , у якому вони придбали: земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:836:0019); садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:836:0018),садовий будинок АДРЕСА_3 .

Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її колишній чоловік ОСОБА_4 та після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно.

22 лютого 2020 року на підставі заяви ОСОБА_3 , яка була співмешканкою ОСОБА_4 та є матір`ю їх неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою A. B. було зареєстровано право власності та видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 378 на 1/1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:836:0019; свідоцтво про право на спадщину за законом № 377 на 1/1 садового будинку, площею 49,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом № 380 на 1/1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :90:836:0018; свідоцтво про право на спадщину за законом № 379 на 1/1 садового будинку, площею 50,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилаючись на те, що вона як один із подружжя на підставі статей 60, 68, 70 СК України має право на 1/2 частину спільного майна, набутого за час шлюбу з ОСОБА_4 , а приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою A. B. незаконно було видано спадкоємцю ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/1 спірного майна, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок за номером АДРЕСА_1 , видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В., запис у реєстрі за № 377, на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 0717 га з кадастровим номером :90:836:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В., запис у реєстрі за № 378, на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок за номером АДРЕСА_3 , видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В., запис у реєстрі за № 379, на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 0612 га з кадастровим номером :90:836:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ділянка за номером АДРЕСА_4 , видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В., запис у реєстрі за № 380, на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину садового будинку за номером АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 0717 га з кадастровим номером :90:836:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; на 1/2 частину садового будинку за номером АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 0612 га з кадастровим номером :90:836:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно придбавалось у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, відтак воно є спільною сумісною власністю подружжя. Внаслідок видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину 1/2 частина спірного майна вибула з володіння ОСОБА_1 , тому її порушене право власності підлягає захисту шляхом визнання оспорюваних свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на належну їй частку у спільному майні.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року скасовано в частині задоволених вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В. ОСОБА_2 в частині успадкування нею після смерті ОСОБА_4 1/2 частини садового будинку за АДРЕСА_1 .

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В. ОСОБА_2 в частині успадкування нею після смерті ОСОБА_4 1/2 частини земельної ділянки, площею 0, 0717 га, з кадастровим номером :90:836:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В. ОСОБА_2 в частині успадкування нею після смерті ОСОБА_4 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_3 .

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 лютого 2020 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А. В. ОСОБА_2 в частині успадкування нею після смерті ОСОБА_4 1/2 частини земельної ділянки, площею 0, 0612 га, з кадастровим номером :90:836:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірне майно належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , тому його 1/2 частина не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 та право власності на неї підлягає визнанню за ОСОБА_1 .

Разом з тим, помилковими є висновки суду про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 вцілому, оскільки це призведе до порушення прав спадкоємця на спадкування належної ОСОБА_4 частки у спільному майні.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2022 року ОСОБА_3 , діючи як законний представник ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 (провадження № 12- 79гс19)від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19), від 19 травня 2022 року в справі № 449/172/21 (провадження № 61-4026ск22) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

Також оскаржила судове рішення з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Суди не розглянули заяву про застосування позовної давності, перебіг якої розпочався з момент реєстрації за ОСОБА_4 права власності на спірне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суди безпідставно задовольнили вимоги про визнання права власності на частину спірного майна, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право власності позивача на нього.

Апеляційний суд не врахував порушення судом першої інстанції частини першої статті 244, частин першої, другої статі 245 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дарницького районного суду м. Києва.

14 лютого 2023 року справа № 753/6323/20 надійшла до Верховного Суду.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у касаційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням та викликом заявника.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що в разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Оскільки Верховний Суд розгляд справи здійснює у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а необхідності виклику учасників справи для надання пояснень не встановив, тому в задоволенні цього клопотання слід відмовити.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2008 року по 03 липня 2012 року.

31 серпня 2010 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_6 договори купівлі-продажу, за умовами якого придбав садовий будинок АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0717 га, кадастровий номер :90:836:0019, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктами 10 договорів, які є ідентичними за змістом, ці договори укладені за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 , до примірника договору купівлі-продажу, що залишається у нотаріуса, приєднана нотаріально посвідчена згода подружжя на укладення договорів.

На підставі договорів купівлі-продажу від 29 липня 2011 року, укладених з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 набув право власності на садовий будинок АДРЕСА_3 , та земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0612 га, кадастровий номер :90:836:0018.

Відповідно до пунктів 5.5. договорів покупець підтвердив, що на момент укладення договорів перебуває в шлюбі і діє зі згоди другого з подружжя - ОСОБА_1 , вірність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та його співмешанки ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла малолітня дочка ОСОБА_8 як єдиний спадкоємець за законом.

22 лютого 2020 року приватний нотаріус Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцева А. В. видала ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на: садовий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0717 га, кадастровий номер :90:836:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,0612 га, кадастровий номер :90:836:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Бєлявцевої А.В. із нотаріально посвідченою заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, однак постановою приватного нотаріуса від 26 березня 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, що належало ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно з частиною першою статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Згідно з підпунктом 4.21. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом, нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 глави 11 розділу II Порядку у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суди встановили, що ОСОБА_4 придбав спірне нерухоме майно у період перебування у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1 , відтак правильними є висновки апеляційного суду про те, що 1/2 частка вказаного майна не входить до складу спадщини, оскільки належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя, і не включається до спадкової маси, тому у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на садові будинки та земельні ділянки вцілому.

Статтею 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , не визнає її право власності на 1/2 частину спірної нерухомості, суди дійшли обґрунтованих висновків про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції частини першої статті 244, частин першої, другої статі 245 ЦПК України та безпідставну відмову у застосуванні позовної давності є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку, і висновки суду є достатньо аргументованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 ,залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко