КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/8305/19 Головуючий у І інстанції - Кошель Б.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/1657/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Лащевської Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2020 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі,

установив:

У липні 2019 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із даним позовом, мотивуючи своїх вимоги тим, що 17 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського», яке у листопаді 2016 року було перейменоване в ТОВ «Олійникова Слобода», було укладено договір оренди землі б/н, за яким ОСОБА_1 передала позивачу в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,6864 га. з кадастровим номером :01:007:0010, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та договір оренди землі б/н, за яким ОСОБА_1 передала позивачу в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,7115 га. з кадастровим номером :01:007:0025, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

26 червня 2014 року за позивачем зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0010, а 02 липня 2014 року на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0025.

Протягом усього часу дії договорів оренди позивач користувався земельними ділянками у своїй господарській діяльності і належним чином сплачував орендну плату.

Проте, починаючи з лютого 2018 року, ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення позивача права користування землею за договорами оренди.

За скаргою, поданою ОСОБА_1 та іншими особами до Міністерства юстиції України 28 лютого 2018 року, наказом № 727/5 від 15 березня 2018 року Міністерство скасувало рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки за товариством.

Незважаючи на те, що договори оренди є дійсними і ніким не оспорені, 05 березня 2018 року ОСОБА_1 уклала з іншим орендарем - ТОВ «Агрокомплекс «Узин» договори оренди б/н, за яким передала останньому в оренди ці ж земельні ділянки, після чого 15 березня 2018 року проведено державну реєстрацію права оренди на них за новим орендарем.

В зв`язку з порушенням прав товариства як законного орендаря земельної ділянки ТОВ «Олійникова Слобода» звернулося до суду з позовом про визнання недійсним цього договору оренди землі та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди.

Після звернення позивача до суду з метою укладення виконання майбутнього рішення по цій справі відповідачі розірвали договір оренди, а власник здійснила об`єднання земельних ділянок зареєструвала право власності на неї, не погодивши технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання з ТОВ «Олійникова Слобода».

Незважаючи на дійсність права оренди позивача за договорами оренди, яке продовжує діяти щодо спірних земельних ділянок, 10 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Агрокомплекс «Узин» договір оренди землі, за яким в оренду відповідачу було передано земельну ділянку, та 13 грудня 2018 року проведено державну реєстрацію права оренди на неї за новим орендарем.

Таким чином, за наявності дійсного договору оренди з позивачем, який поширює свою дію на спірні земельні ділянки в силу норм ч. 3 ст. 110 ЗК України, ОСОБА_1 не мала права передавати їх в оренду ТОВ «Агрокомплекс «Узин», і укладенням оспорюваного договору порушила права позивача як законного орендаря, відповідно у державного реєстратора не було і правових підстав для проведення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за новим орендарем.

На підставі вищевикладеного, просило суд визнати недійсним договір оренди землі б/н від 10 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Узин» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0046 площею 5,3979 га., скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з вказаним кадастровим номером від 13 грудня 2018 року; витребувати із незаконного володіння та користування ТОВ «Агрокомплекс «Узин» на користь ТОВ «Олійникова Слобода» спірну земельну ділянку; внести зміни до договору оренди землі б/н від 17 червня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Олійникова Слобода», шляхом його викладення у зазначеній позивачем редакції.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2020 року в позові ТОВ «Олійникова Слобода» відмовлено.

ТОВ «Олійникова Слобода», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 07 грудня 2020 року, зазначило, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача порушених прав чи інтересів зроблено внаслідок неправильного застосування норм ст. 204, 207, 210, 638, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. 6, 17, 24, 31 ЗУ «Про оренду землі», ст. 2, 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та порушенням норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Посилався на неправильне тлумачення судом п. 37 договору оренди землі №б/н від 17 червня 2013 року, який слід тлумачити таким чином, що цей договір набирає чинності лише з моменту його підписання сторонами, так як його державну реєстрацію неможливо провести, а державна реєстрація права оренди позивача на земельну ділянку ОСОБА_1 не може її підмінити.

Вказувало, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду у справах №291/421/17, №291/422/17, №291/426/17, згідно з якими відсутність у реєстрі державної реєстрації права оренди на земельну ділянку не позбавляє орендаря права оспорювати договір оренди землі, укладений власником земельної ділянки з іншим орендарем.

Вважало, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у разі скасування державної реєстрації права оренди особи на земельну ділянку в такої особи відсутнє право її оренди, що суперечить нормам ст. 2, 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 11 ЦК України, ст. 124 ЗК України.

Зазначало, що дійшовши висновку про вплив чинності наказу Міністерства юстиції України №727/5 від 15 березня 2018 року на задоволення позовних вимог у цій справі, суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі №357/9440/20, у межах якої оскаржується вказаний наказ.

Вказувало, що висновок суду першої інстанції про те, що поділ земельної ділянки, яка була передана в оренду позивачу, унеможливлює захист його прав, не відповідає приписам ч. 3 ст. 110 ЗК України і не узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справах №367/2022/15-ц, №922/2723/17.

Не погоджувався з висновками суду першої інстанції, що державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі.

Наводив розрахунок судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачів, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в судах обох інстанцій.

Від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в яких відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилалась на те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що договір оренди землі позивача б/н від 17 червня 2013 року є нечинним/неукладеним, а відповідно таким, що не породжує прав та обов`язків для його сторін.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи та встановлено, що у позивача відсутнє право, яке порушено відповідачами, зокрема відсутнє право оренди, та правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Вказувала, що судом першої інстанції вірно встановлено, що об`єднання земельної ділянки її власником було проведено правомірно, і такий поділ не порушує прав та інтересів позивача, і що скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди є підставою припинення цього права і позбавляє орендаря права оспорювати договір оренди, який є предметом спору в справі.

Вважала нерелевантними правові висновки Верховного Суду, на які посилався позивач в апеляційній скарзі, до спірних правовідносин.

Зазначала, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення державного реєстратора.

Заперечувала проти доводів позивача щодо зупинення провадження в справі, оскільки відсутні підстави для такого зупинення.

Просила в разі задоволення позовних вимог зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача до 6000 грн. в суді першої інстанції та 3000 грн. в суді апеляційної інстанції.

Від відповідача ТОВ «Агрокомплекс «Узин» також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в яких відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Погоджувався з висновками суду першої інстанції про те, що об`єднання земельних ділянок в одну з подальшою їх передачею в оренду ТОВ «Агрокомплекс «Узин» не порушують права позивача.

Наводив власні спростування доводів апеляційної скарги щодо неправильного тлумачення судом першої інстанції п. 37 договору оренди землі від 17 червня 2013 року, щодо неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, згідно з якими відсутність в реєстрі державної реєстрації права оренди на земельну ділянку не позбавляє права орендаря оспорювати договір оренди землі, укладений власником земельної ділянки з іншим орендарем; щодо невідповідності висновку суду першої інстанції про відсутність права оренди у особи в разі скасування її державної реєстрації вимогам ст. 2, 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 11 ЦК України, ст. 124 ЗК України; щодо обов`язку суду зупинити провадження в справі до розгляду справи №357/9440/20, в межах якої оскаржується наказ Міністерства юстиції України; щодо невідповідності висновків суду про унеможливлення захисту прав орендаря внаслідок поділу земельної ділянки приписам ч. 3 ст. 110 ЗК України; щодо помилковості висновків суду про неналежність державного реєстратора як відповідача у даній справі.

Наводив розрахунок витрат, які очікував понести, у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу апелянта, і в разі задоволення апеляційної скарги просив зменшити розмір витрат позивача до 8350,43 грн. в суді першої інстанції та 4079,35 грн. в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належала земельна ділянки площею 2,6864 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :01:007:0010, розташована у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області та земельна ділянка площею 2,7115 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :01:007:0025, розташована у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

17 червня 2013 року між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №б/н, за яким остання передала позивачу в оренду земельну ділянку площею 2,6864 га з кадастровим номером :01:007:0010 та 17 червня 2013 року між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №б/н, за яким остання передала позивачу в оренду земельну ділянку площею 2,7115 га з кадастровим номером :01:007:0025.

Зазначені договори було укладено строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1262,88 грн.

Додаткові умови: оранка, культивація, збір зернових на присадибній ділянці орендодавця площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 (двісті) гривень, в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.

Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції.

Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року.

Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг.

Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 роки за взаємною згодою сторін.

Згідно п. 37 договору оренди ці договори набирають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

26 червня 2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н.В. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0010 за позивачем за індексним номером 14072572, а 02 липня 2014 року - рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0025 за позивачем за індексним номером 14144220.

Також, судом встановлено, що наказом МЮ України №727/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі ОСОБА_1 , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Олійникова Слобода» на належні ОСОБА_1 земельні ділянки кадастрові номери :01:007:0010 та :01:007:0025, яке було зареєстроване на підставі договорів оренди від 17 червня 2013 року відповідно.

Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірні земельні ділянки за ТОВ «Олійникова Слобода» стало звернення власників земельних ділянок до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ «Олійникова Слобода» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій та інше.

Скасування іншого речового права ТОВ «Олійникова Слобода» на вищезазначені земельні ділянки здійснено державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіним О.В. 15 березня 2018 року, індексний номер рішення: 40127608.

Судом також встановлено, що 05 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» було укладено договори оренди цих же земельних ділянок №б/н; рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0010, індексний номер: 40137208 від 15 березня 2018 року, державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. та на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0025, індексний номер: 40136962 від 15 березня 2018 року, державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю.

27 липня 2018 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про визнання недійсними договорів оренди землі №б/н від 05 березня 2018 року, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» та скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.

04 грудня 2018 року ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» уклали договори про розірвання укладених між ними договорів оренди землі від 05 березня 2018 року.

Встановлено, що 13 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про закриття об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 2,6864 га з кадастровим номером :01:007:0010, індексний номер рішення: 44589492 та земельної ділянки площею 2,7115 га з кадастровим номером :01:007:0025, індексний номер рішення: 44589492, підстава: об`єднання об`єктів нерухомого майна, заява про на об`єднання земельних ділянок, серія та номер: 3231, виданий 01 грудня 2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дерун К.А.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснила об`єднання земельних ділянок з кадастровим номером :01:007:0010 та кадастровим номером :01:007:0025, в одну - площею 5,3979 га з кадастровим номером :01:007:0046, що підтверджується листом міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області №177/121-19 від 04 липня 2019 року.

13 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на сформовану внаслідок об`єднання спірну земельну ділянку за ОСОБА_1

10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номерам :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га.

13 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди за :01:007:0046, індексний номер 44593902.

18 квітня 2019 року ТОВ «Олійникова Слобода» направило ОСОБА_1 пропозицію (Оферту) про внесення змін до договору оренди землі №б/н від 17 червня 2013 року, в якій посилаючись на істотні зміни договору оренди вважає, що є підстави для внесення змін в частині, що ідентифікують об`єкт оренди, а саме: кадастрового номеру та площі орендованої земельної ділянки, сформованої внаслідок об`єднання земельних ділянок, які були першочергово передані в оренду підприємству; документів, які підтверджують право власності орендодавця на таку земельну ділянку; нормативної грошової оцінки земельної ділянки та залежного від неї розміру орендної плати.

Однак, відповіді на зазначену пропозицію (оферту) товариство не отримало.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність договору оренди земельної ділянки, який не набрав чинності, не свідчить про те, що його сторони набули прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору, а відтак не є перешкодою для власника земельної ділянки для її поділу, укладення та державної реєстрації іншого договору оренди землі з іншим орендарем.

Об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0010 та :01:007:0025 в одну земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га, державна реєстрація цієї земельної ділянки за ОСОБА_1 та передача їх в оренду ТОВ Агрокомплекс «Узин» після скасування реєстрації права оренди позивача ТОВ «Олійникова Слобода» не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні у зв`язку з тим, що право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

Державна реєстрація права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0010 та :01:007:0025 за ТОВ «Олійникова Слобода» була скасована, що свідчить про відсутність у позивача права оренди і, як наслідок, відсутність порушення його прав оспорюваним договором оренди як на момент реєстрації зазначеного договору, так і на момент пред`явлення позову.

Станом на час розгляду справи земельні ділянки, які були предметом договору оренди, укладеного з ТОВ «Олійникова Слобода», об`єднані, внаслідок чого утворено одну земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер та яка передана у власність ОСОБА_1 .

Тобто, земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0010 та :01:007:0025 не існує як об`єктів цивільних прав, оскільки в їх межах шляхом об`єднання утворено іншу (одну) земельну ділянку.

Заходи щодо об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0010 та :01:007:0025 в одну з площею 5,3979 га з кадастровим номером :01:007:0046 є чинними, тому позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки поновлення прав позивача шляхом внесення змін до договору оренди потребуватиме розподілу земельної ділянки, утвореної за наслідками об`єднання, та створення земельних ділянок зі складу існуючої ділянки, яка вже сформована як об`єкт цивільних прав.

У зв`язку з об`єднанням земельних ділянок, які була предметом договорів оренди, та формуванням іншої земельної ділянки, якій присвоєний кадастровий номер, об`єктивно відбулась зміна меж земельних ділянок та їх площ, припинилось існування цих земельних ділянок в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом внесення змін до договору оренди, укладення додаткових угод про поновлення договорів оренди.

Зміна фактичних площ і меж земельної ділянки із присвоєнням їй нового кадастрового номеру після укладення договору оренди земельної ділянки унеможливлює внесення змін до раніше укладених договорів, оскільки такі зміни мають бути наслідком укладання договору оренди земельної ділянки з дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельних ділянок на праві оренди.

Спір у цій справі виник між ТОВ «Олійникова Слобода», ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин», а державний реєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина М.О. є неналежним відповідачем, тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «Олійникова Слобода» до цього державного реєстратора відмовлено із зазначеної підстави.

З висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

За статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Власність зобов`язує.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

У статті 14 Конституції України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним.

Разом із тим, повноваження власника певним чином обмежуються, оскільки за частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України є договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору.

Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Питання укладення договору, його форми та визначення моменту укладення передбачені у загальній частині ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій, четвертій статті 639 ЦК України вказано, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частинах першій та другій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відносини у сфері найму (оренди) земельної ділянки регулюються ЦК України, ЗК України, ЗУ «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина перша статті 792 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди земельної ділянки є двостороннім, консенсуальним, строковим та оплатним.

У частині першій статті 14 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції на момент укладення договорів оренди від 17 червня 2013 року та від 10 грудня 2018 року) було визначено таку форму договору оренди, а саме: договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

05 грудня 2019 року ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, частину першу статті 14 ЗУ «Про оренду землі» викладено в дещо іншій редакції: договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу.

Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Істотними умовами договору оренди землі відповідно до статті 15 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції на момент укладення договору оренди від 17 червня 2013 року) були:

1) об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

2) строк дії договору оренди;

3) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

4) умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

5) умови збереження стану об`єкта оренди;

6) умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

7) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

8) існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

9) визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини;

10) відповідальність сторін;

11) умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону було підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі могли бути зазначені інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Істотними умовами договору оренди землі відповідно до статті 15 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції на момент укладення оспорюваного договору оренди від 10 грудня 2018 року) були:

1) об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

2) строк дії договору оренди;

3) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі могли зазначатися інші умови.

05 грудня 2019 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» абзац третій частини першої статті 15 доповнено умовою про дату укладання договору оренди.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (частина перша статті 19 ЗУ «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договорів оренди).

05 грудня 2019 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» частину першу статті 19 ЗУ «Про оренду землі» доповнено вимогою, що дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення.

Отже, можна зробити висновок, що на законодавчому рівні встановлені чіткі і однозначні вимоги щодо форми і змісту договору оренди землі.

На час укладення договору оренди від 17 червня 2013 року стаття 6 ЗУ «Про оренду землі» передбачала, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За статтею 17 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди від 17 червня 2013 року), передача об`єкта оренди орендарю здійснювалася орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Стаття 17 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року) передбачає, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

05 грудня 2019 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» частину першу статті 19 ЗУ «Про оренду землі» доповнено нормою про те, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Так, статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважною більшістю правовідносин, урегульованих нормами цивільного законодавства, є відносини, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплене у статті 631 ЦК України, де, зокрема, вказано, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

У частині третій статті 640 ЦК України, що діє з 01 січня 2013 року, визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Разом із тим, у частині п`ятій статті 6 ЗУ «Про оренду землі» (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.

Таким чином, можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 ЗУ «Про оренду землі».

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.

05 грудня 2019 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» абзац другий частини другої статті 25 ЗУ «Про оренду землі» доповнено умовою, що орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.

Тобто, використання земельної ділянки неможливе без державної реєстрації права оренди, оскільки відсутні правові підстави для цього.

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 зробив такі висновки:

«Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону №1952-IV.

За частиною п`ятою статті 6 Закону № 161-XIV право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду у встановленій формі.

Разом із тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22), до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі, Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16, у частині того, що договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, право оренди виникає з моменту його державної реєстрації.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16 в частині того, що виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вказаний висновок стосується чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання: виключення із Закону № 161-XIV вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди та вказівки на необхідність реєстрації права оренди та виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність правочину з дня його державної реєстрації.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що речове право на спірні земельні ділянки за позивачем на підставі договорів оренди землі від 17 червня 2013 року, укладених між позивачем та ОСОБА_1 , зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н.В. від 26 червня 2014 року за індексним номером 14072572, а також рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н.В. від 02 липня 2014 року за індексним номером 14144220.

Вказані рішення державного реєстратора скасовані наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5.

Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції повідомляв суд, що наказ Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5 оскаржується в судовому порядку з 2018 року (справа №357/9440/20) і вирішення цього питання впливає на встановлення факту набуття ТОВ «Олійникова Слобода» права оренди на спірну земельну ділянку.

25 серпня 2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі №357/9440/20 визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5, у тому числі в частині скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірні земельні ділянки.

Постановою Верховного Суду від 04 травня 2022 року постанову апеляційного суду від 25 серпня 2021 року в цій частині залишено без змін.

Зазначені рішення колегія суддів бере до уваги при розгляді цієї справи, оскільки такі рішення публічно проголошені, розміщенні у Єдиному державному реєстрі судових рішень, загальнодоступні й обов`язкові до виконання усіма органами і особами відповідно до статті 129-1 Конституції України.

Таким чином, внаслідок визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5 право оренди позивача за договорами оренди землі від 17 червня 2013 року б/н є дійсними з моменту внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірні земельні ділянки, оскільки скасування наказу відновило дію державної реєстрації цього права.

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 ЗУ «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі №587/2326/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.

За відсутності реєстрації права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним у період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення суду первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати.

У справі, яка переглядається, у позивача право оренди земельної ділянки ще не закінчилося.

Власниця земельної ділянки - відповідачка ОСОБА_1 не заявляла вимог ні про розірвання договору оренди з ТОВ «Олійникова Слобода», ні про визнання його недійсним.

Відповідних судових рішень нею не надано, тому підстав вважати, що такий договір є неукладеним, недійсним чи нечинним колегія суддів не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанови від 20 березня 2019 року у справі №587/2110/16-ц, провадження №14-25цс19; від 19 лютого 2020 року у справі №387/515/18, провадження №14-430цс19 та інші), крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (частина третя статті 215 ЦК України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони (сторони) мали до вчинення правочину.

Відповідно до частини третьої статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Саме від задоволення вимог позивача (первинного орендаря) залежатиме подальша можливість законної реалізації його прав.

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки в третьої особи, то первісний орендар може заявити таку вимогу лише в тому разі, якщо він (первісний орендар) зареєстрував своє право оренди.

Проте «витребування земельної ділянки» не є наслідком визнання недійсним договору оренди, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права оренди наступним орендарем.

У разі укладення договору оренди земельної ділянки в період чинності попереднього договору оренди оскаржуваний договір оренди може бути визнано недійсним.

У справі, яка переглядається, позивач, у тому числі, заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права орендаря.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача в частині визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі від 10 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га, оскільки на дату укладення оспорюваного договору були дійсними, не оспореними у судовому порядку, не були припиненими або розірваними з підстав, визначених законом або договором, укладені раніше з позивачем інші договори оренди цих же земельних ділянок.

Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту такого права можуть бути такими, що притаманні речовим правам.

У відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно третіми особами; на збереження сили договору оренди при переході права власності на орендоване майно до іншої особи (право слідування).

У статті 27 ЗУ «Про оренду землі» як у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи у суді першої інстанції передбачалося, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Тобто у справі, яка переглядається, орендар мав абсолютний захист права оренди шляхом витребування орендованої земельної ділянки з тимчасового володіння ТОВ Агрокомплекс «Узин» у своє тимчасове (строкове) володіння.

Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.

У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 ЗУ «Про оренду землі», на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Щодо можливості продовження дії договору оренди землі в разі, якщо земельна ділянка в період дії договору була поділена і до Державного земельного кадастру внесено відповідні зміни, то такі питання були предметом вирішення Великою Палатою Верховного Суду в постанові 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).

Відповідно до договорів оренди від 17 червня 2013 року б/н, укладених між позивачем та ОСОБА_1 , остання передала в оренду земельні ділянки з кадастровими номерами :01:007:0010 та :01:007:0025, які розташовані на території Олійниковослобідської сільської ради, загальною площею 2,6864 га, та 2,7115 га відповідно.

За даними Головного управління Держгеокадастру у Київській області вказані земельні ділянки об`єднані в одну з присвоєнням кадастрового номеру :01:007:0046, загальною площею 5,3979 га.

Відповідно до статті 110 ЗК України, на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.

Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.

Перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.

Передача земельної ділянки в оренду і є таким обтяженням права власника земельної ділянки.

За обставинами справи, яка переглядається, ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ «Олійникова Слобода» земельні ділянки, які в подальшому об`єднала в одну земельну ділянку.

Таке об`єднання земельних ділянок не припиняє права оренди на них орендаря, оскільки передані в оренду земельні ділянки були об`єднані в одну сформовану земельну ділянку.

Тому договір оренди земельних ділянок від 17 червня 2013 року не припинили своєї дії.

Уклавши оспорюваний договір оренди земельної ділянки з ТОВ Агрокомплекс «Узин» під час дії договір оренди тих же земельних ділянок з ТОВ «Олійникова Слобода», ОСОБА_1 вчинила дії, які перешкоджають орендареві (позивачу) користуватися орендованими земельними ділянками, тобто порушила вимоги абзацу четвертого частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи, що на час підписання оспорюваного договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки були чинними інші договори оренди цього ж об`єкта, укладені раніше, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору оренди б/н від 10 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин», недійсним як такого, що суперечить акту цивільного законодавства (частина перша статті 203 ЦК України), зокрема приписам абзацу четвертого частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі», а також скасування його державної реєстрації та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

При цьому, у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора необхідно відмовити, оскільки державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Разом з тим, не підлягає до задоволення позовна вимога ТОВ «Олійникова Слобода» про внесення змін до Договору оренди землі №б/н від 17 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Олійникова Слобода», оскільки об`єднання земельних ділянок не припиняє права оренди орендаря щодо неї; за відсутності доказів незгоди ОСОБА_1 на зміну умов договору оренди землі, звернення позивача, як орендаря, до суду з вимогою про зміну умов укладеного між сторонами договору оренди землі є передчасним та таким, що не відповідає положенням статті 30 ЗУ «Про оренду землі», яка обумовлює можливість звернення до суду з позовом про зміну умов договору оренди землі недосягненням сторонами взаємної згоди щодо зміни умов договору оренди землі у позасудовому порядку.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 травня 2023 року у справі №357/10397/19 (провадження № 61-8058св22), від 10 травня 2023 року у справі №357/9019/18 (провадження №61-6755св22), від 05 липня 2023 року у справі №357/8309/19 (провадження №61-257св23).

Отже, апеляційна скарга ТОВ «Олійникова Слобода» підлягає частковому задоволенню, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2020 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким: 1) договір оренди землі №б/н від 10 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га., підлягає визнанню недійсним; 2) рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га., індексний номер: 44593902 від 13.12.2018 15:17:05 підлягає скасуванню; 3) земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га., розташована у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області підлягає витребуванню із незаконного володіння та користування ТОВ Агрокомплекс «Узин» на користь ТОВ «Олійникова Слобода».

В іншій частині позовних вимог ТОВ «Олійникова Слобода» слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в ст.ст. 141-142 ЦПК України.

У ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі №530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач звернувся до суду у липні 2019 року з чотирма позовними вимогами немайнового та майнового характеру.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви юридичною особою немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви юридичною особою майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п. 6, 7 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у статті 7 установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня - 1921 грн.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 7684 грн (4 х 1921), а за подання апеляційної скарги - 11526 грн.

Всього 19210 грн.

За наслідками апеляційного перегляду справи задоволено три позовні вимоги ТОВ «Олійникова Слобода», у задоволенні однієї - відмовлено (75%).

Тобто відшкодуванню на користь ТОВ «Олійникова Слобода» з відповідачів підлягають судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви - 5763 грн, за подання апеляційної скарги - 8644,50 грн, а всього - 14407,50 грн.

З огляду на пропорційність задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» на користь ТОВ «Олійникова Слобода» підлягає відшкодуванню судовий збір за звернення до суду з позовом та апеляційною скаргою - по 7203,75 грн з кожного, з яких: по 2881,50 грн за подання позову та по 4322,25 грн за подання апеляційної скарги.

Вирішуючи питання витрат на правничу допомогу, понесених ТОВ «Олійникова Слобода» під час вирішення справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеним, зокрема у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №757/47925/15-ц (провадження №61-14711св18), від 19 вересня 2018 року у справі №361/6253/16-ц (провадження №61-30115св18).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

ТОВ «Олійникова Слобода» подало до суду першої інстанції заяву про розподіл судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ «Олійникова Слобода» понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 30406,01 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ТОВ «Олійникова Слобода» понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20396,76 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Встановивши, що ТОВ «Олійникова Слобода» надало належні та допустимі докази понесення під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій витрат на надання правничої допомоги на суму 50802,77 грн (30406,01 + 20396,76), суд апеляційної інстанції, з урахуванням пропорційності задоволених вимог, дійшов висновків про стягнення в рівних частинах з ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Узин» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38102,08 грн (що відповідає 75% задоволених позовних вимог), тобто по 19051,04 грн з кожного окремо.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 10 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» () щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га.

Скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га., індексний номер: 44593902 від 13.12.2018 15:17:05.

Витребувати із незаконного володіння та користування Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» ( , місцезнаходження: 09138, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Мала Антонівка, вул. О. Цмокна, 1-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» (; місцезнаходження: 09137, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Олійникова Слобода, вул. Центральна, 1) земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0046 загальною площею 5,3979 га., розташовану у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» (; місцезнаходження: 09137, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Олійникова Слобода, вул. Центральна, 1) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» ( , місцезнаходження: 09138, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Мала Антонівка, вул. О. Цмокна, 1-А) (з кожного окремо), судовий збір за подання позову в розмірі по 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одній) грн. 50 коп., за здійснення апеляційного перегляду - по 4322 (чотири тисячі триста двадцять дві) грн. 25 коп., та судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в судах першої та апеляційної інстанції, в розмірі по 19051 (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят одній) грн. 04 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба