КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/5798/23 Головуючий у суді І інстанціїБукіна О.М.
Провадження № 22-ц/824/8980/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року у справі за клопотанням ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про стягнення суми позики,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, обґрунтовуючи його тим, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2012 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_3 на праві власності належить 1/3 частки квартири.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2012 року, задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 280 000,00 грн заборгованості, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 281 820,00 грн.

Зазначив, що він є спадкоємцем після смерті відповідача ОСОБА_3 та ним було повністю виконано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року, а тому наразі відсутні підстави для існування заходів забезпечення позову.

З огляду на наведене, ОСОБА_2 просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2012 року у межах цивільної справи № 2-1412/12 р., а також скасувати обтяження (арешт) нерухомого майна на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , накладене 02 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження № 31856286 на підставі постанови ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 26 березня 2012 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 12346020.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2012 року (справа № 2-1412/12 р.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,про стягнення суми позики.

Знято арешт із 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_3 .

Водночас, суд не вбачав підстав для скасування обтяження (арешту) нерухомого майна - 1/3 частини вказаної квартири, накладеного 02 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження № 31856286 на підставі постанови від 26 березня 2012 року, оскільки дані вимоги не підлягають розгляду в порядку скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Миролюбової О.В. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , а отже накладений судом арешт зачіпає його права. Однак, із витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 63135463 від 12 січня 2021 року не вбачається, що саме заявник ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті відповідача.

Вимоги заявника про скасування заходів забезпечення позову ґрунтуються по суті на тому, що ним було виконано рішення суду в повному обсязі шляхом сплати на рахунок органу державної виконавчої служби 310 197,30 грн, після чого виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, ОСОБА_2 взагалі не був учасником виконавчого провадження № 34029427, що перебуває на виконанні в Солом`янському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), боржником за яким рахується ОСОБА_3 , а стягувачем - ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі як правонаступник ОСОБА_3 у встановленому законом порядку і судовим рішенням заміна боржника не проводилася.

У зв`язку з цим, в суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна ОСОБА_3 .

Представник позивача вказала, що на момент винесення постанови державного виконавця від 16 грудня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 34029427 боржник ОСОБА_3 вже був визнаний померлим, тому у виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням боржником рішення, що не узгоджується із нормами чинного законодавства та є недопустимим.

Крім того, предметом позову ОСОБА_1 визначено стягнення заборгованості за договорами позики від 20 і 30 грудня 2009 року про надання у позику коштів в іноземній валюті на загальну суму 35 000,00 доларів США. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики, а в резолютивній частині суму заборгованості виведено в еквіваленті у гривні, що відповідало на той час судовій практиці. Разом з тим, в даному випадку все одно слід враховувати, що предметом стягнення за вказаним рішенням суду була заборгованість за валютними розписками.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Саме це і вважається належним виконанням рішення суду.

Тому, сплата ОСОБА_2 280 000 грн замість померлого ОСОБА_3 не може бути визнано належним виконанням боржником судового рішення. Наведені обставини в сукупності взагалі викликали у стягувача ОСОБА_1 сумніви у об`єктивності та неупередженості у виконавчому провадженні.

Враховуючи викладене, сторона позивача вважає, що є підстави для скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наданим доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 наголошує на тому, що апеляційна скарга не містить конкретних посилань на норми процесуального права, які були порушені судом першої інстанції при постановленні ухвали про скасування заходів забезпечення позову. Він як учасник справи, а саме третя особа, мав процесуальне право подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову, до якого додав докази як виконання рішення суду, так і докази закінчення виконавчого провадження у зв`язку із його повним виконанням. Постанова державного виконавця ОСОБА_1 не була оскаржена, отже вона є дійсною. Рішення суду виконане у повному обсязі, тому підстави для подальшої дії заходів забезпечення позову відпали.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Миролюбова О.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник заявника - адвокат Метюшев А.С. подав12 вересня 2023 року через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відрядженням за межі м. Києва.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника заявника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи, та з огляду на те, що сторона заявника належним чином повідомлена про судове засідання у справі, з урахуванням категорії справи, доводів апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції та строку її розгляду, ухвалила проводити розгляд справи за відсутності цього учасника справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,про стягнення суми позики.

В якості забезпечення позову по даній справі ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2012 року накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_3 на праві власності належить 1/3 частки квартири.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2012 року, задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 280 000,00 грн заборгованості, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 281 820,00 грн.

На виконання вказаного рішенняпозивачу було видано виконавчий лист № 2-1412 від 16 серпня 2012 року та в подальшому відкрито виконавче провадження № 34029427.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року у справі № 760/26637/19 за заявою ОСОБА_1 оголошено громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

01 грудня 2022 року третьою особою ОСОБА_2 сплачено на рахунок Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 310 197,30 грн з призначенням платежу «оплата боргу спадкоємцем за боржника ВП 34029427».

Постановою головного державного виконавця Браташової В.І. від 16 грудня 2022 року закінчено виконавче провадження № 34029427 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1412 від 16 серпня 2012 року у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 посилався, що він є спадкоємцем після смерті свого брата - відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 63135463 від 12 січня 2021 року, наданого заявником, судом встановлено, що Першою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 26/2021 після смерті ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі 67045923. Разом із тим, із даного витягу не вбачається, що саме ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 .

Скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є третьою особою, тобто учасником справи, отже відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України має право подавати клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки рішення суду виконане у повному обсязі, виконавче провадження закінчене у зв`язку із його повним виконанням, то підстави для забезпечення позову відпали.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

За змістом статей 151, 152 ЦПК України у редакції, чинній на час вжиття заходів забезпечення позову, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України у редакції, чинній на час подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову,суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно із частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Встановивши, що в даній справі про стягнення суми позики, в рамках якої було постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, ОСОБА_2 має процесуальний статус третьої особи, тобто є учасником справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній наділений процесуальним правом на подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно частини восьмої статті 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 рокубуло виконане у повному обсязі, виконавче провадження закінчено, отже підстави для забезпечення позову відпали.

Посилання представника позивача на те, що вона не згодна з розміром стягнутої заборгованості, оскільки виконання рішення має бути проведено у валюті позики - доларах США, не можуть бути сприйняті судом апеляційної інстанції як підстава для скасування ухвали суду першої інстанції. Рішенням суду від 06 квітня 2012 рокубув встановлений розмір заборгованості ОСОБА_3 , який підлягав стягненню на користь ОСОБА_1 в сумі 280 000 грн, виконавчий лист виданий із зазначенням цієї суми, а також відбулось виконання рішення у повному обсязі. Подальша зміна судової практики щодо можливості стягнення боргу в іноземній валюті не впливає на рішення суду, яке було ухвалено у 2012 році, а також не може бути підставою для стягнення боргу в іншому розмірі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що хоча ОСОБА_1 і просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі, проте нею не наведено доводів в чому полягає неправильність (незаконність) висновків суду в частині відмови у скасуванні обтяження нерухомого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № 31856286. Із чого колегія робить висновок, що фактично ухвала суду оскаржується в апеляційному порядку лише в частині задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову і не оскаржується в частині відмови у скасуванні арешту нерухомого майна в межах виконавчого провадження, тому судове рішення відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2012 року у вигляді арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_3 на праві власності належить 1/3 частки квартири, і зняття арешту із 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_3 , залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній