Справа № 538/842/23
Провадження № 2/538/263/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Цімботи Л.Г., за участю секретаря судового засідання Дробот О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 31.10.2008 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб із ОСОБА_2 виявився невдалим. На протязі із 2015 року по даний час вони із відповідачем не підтримують фактичні шлюбні відносини. Проживають окремо. Після припинення фактичних шлюбних відносин ОСОБА_2 виїхала проживати у м.Київ. Адреса місця її фактичного проживання йому не відома. За його позовом шлюб із ОСОБА_2 був розірваний на підставі рішення Лохвицького районного суду від 30.08.2021 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин із відповідачем син залишився проживати разом з ним. Їх син із 2015 року до даного часу проживає разом з ним, перебуває на його утриманні, навчається у 8 класі Лохвицької гімназії №1 Лохвицької міської ради Полтавської області. На протязі всього часу навчання ОСОБА_2 не цікавилася навчанням сина. Із часу припинення фактичних шлюбних відносин і до даного часу відповідачка не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком сина ОСОБА_5 , не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, і таким чином не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені ст.150 Сімейного кодексу України. Він не перешкоджав та не перешкоджає ОСОБА_2 спілкуватися та бачитися із сином, але ОСОБА_2 свідомо нехтує своє право та обов`язок приймати участь у вихованні дитини, піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, що свідчить про винну поведінку відповідачки. З метою забезпечення інтересів дитини у нього виникла необхідність звернутися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 . За вищевказаних обставин він вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки і тому, з метою захисту прав дитини він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 02.05.2023р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженння та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.07.2023 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду, в судове засідання викликано для з`ясування думки неповнолітнього ОСОБА_4 та педагога та/або психолога Васильківської філії Лохвицької гімназії № 1, учнем якої є дитина.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи з її обов`язковою участю відповідач не надала.

Представник третьої особи ССД виконавчого комітету Лохвицької міської ради в судовому засіданні підтримала висновок від 26.06.2023 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , при цьому зазначила, що такий висновок було надано на підставі того, що відсутні відомості про місце проживання матері дитини та можливості з`ясування обставини, що склалися. Зазначила також, що при особистому спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 той пояснював, що матір інколи телефонує; зазначила, що як представник органу, що покликаний охороняти права дітей, вважає, що дитина має право на піклування обох батьків, а виключні обставини, які б були підставою для позбавлення відповідача батьківських прав не має.

Опитаний в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_6 та педагога ОСОБА_7 неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що дійсно з матір`ю вже тривалий час не спілкується, живе з батьком, любить його, хоче, щоб маму позбавили батьківських прав. Психолог зазначила, що слова дитини є усвідомленими.

Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження в м. Лохвиця Лохвицького району Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьком якого записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 4).

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.08.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5).

З довідки виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 24.04.2023 року № 642 вбачається, що ОСОБА_1 , 1986 року народження зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 і має такий склад сім`ї: син ОСОБА_4 , 2009 року народження; батько ОСОБА_8 , 1958 року народження; мати - ОСОБА_2 , 1958 року народження; брат - ОСОБА_9 , 1981 року народження (а.с.6).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.04.2023 р., де зазначено склад сім`ї: син ОСОБА_4 , 2009 р. н.; дід ОСОБА_8 , 1958 р.н.; бабуся - ОСОБА_2 , 1958 р.н.; син - ОСОБА_9 , 1981 р.н. В ході обстеження встановлено, що ОСОБА_4 фактично проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

З Витяга про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.08.2006 року, вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на ОСОБА_2 , форма власності: приватна, частка: 1/1 (а.с.8).

25.04.2023 р. в.о.директора Лохвицької гімназії № 1 була видана довідка № 82, в якій зазначено, що ОСОБА_2 , мати учня 8-Г класу ОСОБА_4 , протягом навчання та виховання сина у Лохвицькій гімназії №1 участі не брала, до вчителів не зверталася, батьківські збори не відвідувала, згідно із повідомлення класного керівника 8-Г класу ОСОБА_7 (а.с.9).

У Висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лохвицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 від 26.06.2023 р. зазначено, що орган опіки та піклування, вважає недоцільним та таким, яке суперечить інтересам неповнолітньої дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки КНП Лохвицька міська лікарня від 10.08.2023 дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку у дитячій консультації з моменту надходження, останні 7-8 років дитиною опікується батько або дідусь; приводили на щеплення, коли дитина хворіла, ретельно виконували призначення лікаря.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.09.2023 р. ОСОБА_1 перебуває на військовій службі.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав та наданим доказам, суд зазначає наступне.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому у частині четвертій статті 164 СК України визначено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Як вказано в ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року).

Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дитини.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними.

До суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводилася з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання.

Позивачем не надані суду допустимі і беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання сина і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, враховуючи висновокоргану опіки та піклування виконавчого комітету Лохвицької міської ради, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим необхідно відмовити в задоволенні позову.

Частинами 1 та 2 стаття 171 Сімейного кодексу визначено, що Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном; натомість ч. 3 цієї статті, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Хоча неповнолітній ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив бажання про те, щоб суд позбавив його матір батьківських прав, проте суд вважає за доцільне постановити рішення про відмову в задоволенні позову всупереч думці дитини, оскільки цього вимагають інтереси дитини, адже батько - позивач у справі, є військовослужбовцем, а враховуючи воєнний стан, існує високий ризик (в разі прийняття рішення про задоволення позову), що дитина може залишитися взагалі без батьківського піклування.

Крім того, суд критично оцінює і не може взяти до уваги і заяви відповідача, де зазначено про визнання нею позову, оскільки одна з них хоча і надіслана електронною поштою на адресу суду, проте не містить її електронного підпису, а інша надіслана "Новою поштою" на ім`я позивача. Також суд вважає, що таке визнання позову може порушити інтереси дитини, виходячи з викладених вище мотивів.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 15 вересня 2023 р.

Суддя Лохвицького

районного суду Л.Г.Цімбота