печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду заяву стягувача Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну способу та порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення надміру сплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року присуджено стягнути з ОСОБА_1 на рахунок Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 34 188, 00 грн та судовий збір у сумі 2 684, 00 грн /а. с. 43-41/.

Представник заявника (позивача) звернулася до суду із вказаною заявою, у якій просила змінити спосіб і порядок виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року у справі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на рахунок Міністерства соціальної політики України надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 34 188, 00 грн /а. с. 52-61/.

В обґрунтування заявник зазначив, що 13 липня 2023 року на адресу Управління надійшов лист Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 01 березня 2023 року № 051/044-112-06 про закриття рахунків, у зв`язку з відсутністю затверджених бюджетних програм на 2023 рік та проінформовано, що помилково нараховані соціальні допомоги, субсидії в грошовій формі, компенсації, які повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту у 2023 році повертаються на відповідні рахунки установ, які проводять вищевказані виплати, зокрема щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам на рахунок Міністерства соціальної політики України, , UA0078737, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ.

20 вересня 2023 року представник заявника за допомогою Електронного суду направила заяву про розгляд справи за відсутності представника Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

Враховуючи подану заяву, представник заявника у судове засідання не з`явився.

Від боржника (відповідача), який належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи за заявою про зміну порядку і способу виконання рішення суду, у судове засідання не з`явився, заяви по суті або з процесуальних питань не надходили до суду.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Суд, вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи у межах ініційованого питання, приходить до наступного висновку.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року присуджено стягнути з ОСОБА_1 на рахунок Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 34 188, 00 грн та судовий збір у сумі 2 684, 00 грн.

13 липня 2023 року на адресу Управління надійшов лист Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 01 березня 2023 року № 051/044-112-06 про закриття рахунків, у зв`язку з відсутністю затверджених бюджетних програм на 2023 рік та проінформовано, що помилково нараховані соціальні допомоги, субсидії в грошовій формі, компенсації, які повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту у 2023 році повертаються на відповідні рахунки установ, які проводять вищевказані виплати, зокрема щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам на рахунок Міністерства соціальної політики України, , UA0078737, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, №2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (рішення «Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року). Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, одним з аспектів права на суд є право на доступ до нього, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань. Однак таке право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із стороні.

Згідно з частиною першою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Згідно з статтею ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Як передбачено частиною третьою статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України.

Суд зазначає, що на стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Таким чином, законодавцем передбачено право суду за заявою відповідної особи змінити спосіб виконання судового рішення, у разі неможливості його виконання у тому вигляді, який постановлено судовим рішенням.

Законодавець у частині першій ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання рішення, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість такого виконання рішення суду.

Метою такої зміни способу виконання судового рішення є задоволення вимог стягувача за рішенням, яке набрало законної сили.

Поряд із цим, у Цивільному процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17, від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17.

Отже, підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Особа, яка подала заяву про зміну способу і порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Вимога заяви Управління праці та соціального захисту населення не може бути задоволена, оскільки ані спосіб, ані порядок виконання рішення суду при цьому не змінюється, оскільки здійснюється виконання у будь-якому випадку шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок у Державній казначейській службі.

Доцільно звернути увагу на те, що фактично порушується питання заміни сторони стягувача: з Управління праці та соціального захисту населення на Міністерство соціальної політики України, яке не було учасником розгляду справи, що регулюється положеннями частини першої ст. 442 ЦПК України і частиною п`ятою ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи з наведеного, заява про зміну способу та порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-23, 33, 34, 267, 352-355, 435, 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву стягувача Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну способу та порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення надміру сплачених коштів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова