Номер провадження: 22-ц/813/5944/23
Справа № 516/25/23
Головуючий у першій інстанції Под`ячева І.Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 516/25/23

Номер провадження: 22-ц/813/5944/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Теплодарська міська рада Одеського району Одеської області, 2) виконавчий комітет Теплодарської міської ради,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області, виконавчого комітету Теплодарської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Под`ячевої І.Д. о 10 годині 56 хвилині 11 квітня 2023 року, повний текст рішення складений 20 квітня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним рішення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області щодо відмови у відшкодуванні майнової (матеріальної) шкоди ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Теплодарську міську раду Одеського району Одеської області відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді грошових коштів у розмірі - 800 доларів США та - 17 066 грн. 76 коп.; 3) зобов`язати Теплодарську міську раду Одеського району Одеської області відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у вигляді грошових коштів у розмірі 23 160,32 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 01 вересня 2016 року за його заявою було відкрито кримінальне провадження № 0000710 щодо отримання неправомірної вигоди посадовими особами Теплодарської міської ради Одеської області за вирішення питання щодо оренди майна комунальної власності, в якому позивач є потерпілим.

При проведенні оперативно-розшукових заходів було задокументовано, що начальник управління майна та інвестицій Теплодарської міської ради ОСОБА_2 при виконанні ним обов`язків посадової особи місцевого самоврядування отримав від позивача неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 3 000 доларів США, після чого був затриманий співробітниками правоохоронного органу. Грошові кошти у розмірі - 2 000 доларів США були вилучені у нього відразу після затримання, ще - 200 доларів США були вилучені під час обшуку у квартирі ОСОБА_2 .. Таким чином, ОСОБА_2 отримав належні позивачу грошові кошти у загальному розмірі - 3 000 доларів США, а вилучено було у нього грошові кошти у загальному розмірі лише - 2 200 доларів США, внаслідок чого він спричинив позивачу матеріальну шкоду у вигляді грошових коштів у розмірі - 800 доларів США, так як порушив його цивільне права (право власності) щодо них.

Також ОСОБА_1 зазначає, що у 2016 році мав намір отримати дохід від довгострокового розміщення грошових коштів у розмірі - 800 доларів США на депозитних рахунках в банку та отримати додатковий дохід (вигоду) у розмірі 16 746 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 та ст. 1174 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 був посадовою особою Теплодарської міської ради та спричинив позивачу матеріальну (майнову) шкоду у розмірі - 800 доларів США та упущена вигода склала - 16 746,46 грн., така шкода повинна відшкодовуватися органом місцевого самоврядування - Теплодарською міською радою.

З метою поновлення порушених прав, 22 грудня 2022 р. позивач звернувся до Теплодарської міської ради з вимогою щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка станом на 08 грудня 2022 року склала - 800 доларів США та - 16 746,46 грн., однак 02 січня 2023 року отримав від Виконавчого комітету Теплодарської міської ради відмову у відшкодуванні шкоди. Проте така відмова, як на думку позивача, є незаконною, оскільки орган місцевого самоврядування повинен відповідати (відшкодовувати шкоду) за дії своєї посадової особи, відповідно до ст. 1174 ЦК України, при цьому для такого відшкодування не є обов`язковим вирок відносно посадової особи, оскільки шкода завдана саме посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Також позивач наполягає на відшкодуванні органом місцевого самоврядування моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 23 160,32 грн., оскільки матеріальні втрати спричинили позивачу моральні страждання та призвели до порушення життєвих планів, а саме - покращити стан здоров`я матері ОСОБА_3 , яка є інвалідом І групи (Т. 1, а. с. 3 - 11, Т. 2, а. с. 3 - 12).

Позиція сторін в суді першої інстанції

Виконавчий комітет Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області у відзиві на позовну заяву просить закрити провадження у справі.

Відповідач зазначає, що рішення виконавчого комітету є нормативно-правовим актом, який приймається шляхом голосування на засіданні виконавчого комітету та має індивідуальний номер та дату його прийняття, та розміщується у вільному доступі на офіційному сайті Теплодарської міської ради. Лист-відповідь №П-258-П від 01.2023р, яку оскаржує позивач, за всіма ознаками - не є рішенням виконавчого комітету, а тому не може бути оскаржено, саме як рішення виконкому.

Відповідач звернувся із клопотанням про закриття провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору. Спір з приводу оскарження рішення є адміністративним спором, тому повинен розглядатись адміністративним судом.

Відповідач зазначає, що органи місцевого самоврядування не є належними відповідачами у справі, оскільки позивач стверджує, що третьою особою - ОСОБА_2 при виконанні його повноважень, перебуваючи на посаді начальника управління майна та інвестицій Теплодарської міської ради, була заподіяна йому шкода у вигляді неодержаних коштів та наведений ряд його посадових обов`язків згідно Положення про управління. Проте до посадових обов`язків начальника управління не належить допомога при наданні об`єктів в оренду, а тим паче отримання за це грошових коштів. Діяння, описані позивачем, ніяким чином не збігаються з обов`язками, передбаченими Положенням управління майна та інвестицій Теплодарської міської ради. Також за інформацією кримінального провадження ОСОБА_2 не є обвинуваченим, не має факту підтвердження вчинення правопорушення рішенням суду, яке вступило в законну силу. В силу викладеного, Теплодарська міська рада та виконком Теплодарської міської ради є неналежними відповідачами у справі та позивачу слід звернутись з цивільним позовом у кримінальному провадженні або з цивільним позовом до громадянина ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 194 - 198).

ОСОБА_1 у відповіді на відзив вказує на те, що помилковими є посилання відповідача про те, що лист-відповідь Виконкому від 02.01.23 року не є рішенням Виконкому, так як воно не є нормативно-правовим актом Виконкому. Цей лист-відповідь є рішенням Виконкому, як юридичної особи публічного права не при здійсненні нею її владних повноважень у адміністративних правовідношеннях, а у цивільних правовідношеннях з фізичною особою (позивачем) при вирішенні питання відшкодування шкоди, заподіяної діями посадової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень. Теплодарська міська рада стверджує, що ОСОБА_2 не є обвинуваченим у кримінальному провадженні, що спростовується матеріалами кримінального провадження № 0000710 від 01.09.16 року, де ОСОБА_2 обвинувачується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Також, відповідач стверджує, що діяння ОСОБА_2 , не збігаються з обов`язками, передбаченими Положенням про Управління майна та інвестицій Теплодарської міської ради, що не є дійсним, так як ОСОБА_2 отримав від Позивача неправомірну вигоду у розмірі - 3 000 доларів США при виконанні їм посадових обов`язків начальника УМІ ТМР, при вирішенні питання щодо передачі в оренду з подальшим викупом майна комунальної власності територіальної громади м. Теплодар Одеської області, докази чого, а саме - копії Положення УМІ ТМР, Посадової інструкції начальника УМІ ТМР, протоколів про результати проведення негласних розшуковик дій від 19.12.16, протоколу про результати проведення негласних розшуковик дій, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, від 19.12.16, протоколу про результати контролю за вчиненням злочину 20.12.16, аудіо- і відео файли на USB щодо подій, які сталися у 2016 році додані до позову (Т. 2, а. с. 220 - 222).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відносини щодо використання в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000710 заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів (коштів), які належали позивачу, виникли між позивачем та правоохоронним органом, з яким у позивача відбувалось конфіденційне співробітництво, тобто кошти були передані позивачем органам слідства, а вже після цього такі кошти використовувались для отримання доказів злочинної діяльності певних посадових осіб Теплодарської міської ради.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що матеріальні втрати позивача відбулись не у зв`язку із передачею коштів безпосередньо ОСОБА_2 , як посадовій особі органу місцевого самоврядування, а у зв`язку із залученням особистих коштів під час конфіденційного співробітництва з правоохоронними органами. За таких даних позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, шляхом звернення із вимогами до органу місцевого самоврядування на підставі ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України, який в даному випадку не є належним відповідачем у справі.

Питання матеріального характера в рамках кримінального провадження виникли у позивача насамперед з правохороними органами, з якими у особи відбувалось конфеденційне співробітництво, а тому необгрунтованим є звернення із вимогами до органів місцевого самоврядування щодо відшкодування матеріальних збитків, які він поніс в ході досудового розслідування, тобто відновити матеріальний стан особи в обраний нею спосіб не можливо (Т.3, а. с. 50 - 59).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковими є висновки суду про те, що відповідь Теплодарської міської ради не є рішенням в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; 2) помилковими є висновки суду першої інстанції, що Теплодарська міська рада не є належним відповідачем, оскільки передача коштів ОСОБА_2 здійснювалась як посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посилання суду на конфіденційне співробітництво позивача з правоохоронними органами є помилковими (Т. 3, а. с. 64 - 69).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року(Т. 3, а. с. 83 - 83 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.05.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з повідомленням учасників справи (Т. 3, а. с. 92).

31.08.2023 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення.

05.09.2023 року від виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Виконавчий комітет просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , як представник за довіреністю ТОВ «Інтегралє», звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення посадовими особами Теплодарської міської ради кримінального правопорушення.

01 вересня 2016 року було зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 0000710 щодо отримання неправомірної вигоди посадовими особами Теплодарської міської ради за вирішення питання щодо оренди майна комунальної власності.

Станом на квітень 2023 року в Теплодарському міському суді Одеської області триває розгляд кримінального провадження № 0000710 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що розпорядженням міського голови Теплодарської міської ради Одеської області від 31.08.2015 № 176-Р ОСОБА_2 прийнято на посаду начальника управління майна та інвестицій Теплодарської МР та присвоєно 11 ранг в межах п`ятої категорії.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_2 є посадовою особою місцевого самоврядування, на якого відповідно до ч. 2 ст.7 Закону покладено обов`язки діяти лише в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією України та Законами України, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету, а також він є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбаченим ст. З Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-УІІ від 14.10.2014.

Також, відповідно до розпорядження міського голови від 17.10.2016 № 288-Р начальник управління майна і інвестицій Теплодарської міської ради Одеської області ОСОБА_2 є головою комісії з питань передачі в оренду комунального майна територіальної громади м. Теплодар.

Однак, всупереч взятих на себе обов`язків посадової особи органів місцевого самоврядування, достовірно розуміючи суть кримінального правопорушення та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 25.08.2016 у м. Теплодар, Одеської області ОСОБА_1 , як довірена особа ТОВ Інтеграле», звернувся до начальника управління майна і інвестицій Теплодарської міської ради Одеської області ОСОБА_2 з пропозицією щодо передачі в оренду земельної ділянки (бетонної площадки) для розміщення виробничого об`єкту - заводу для переробки сміття, на що останній повідомив ОСОБА_1 , що питання передачі в оренду земельної ділянки з бетонним покриттям може бути вирішене позитивно при дотриманні ряду процедурних тань. В якості підтвердження своїх слів на наступний день ОСОБА_2 організував зустріч з міським головою ОСОБА_4 та його першим ступником ОСОБА_5 в робочому кабінеті голови будівлі міськради м Теплодар, на якій вони підтвердили готовність сприяти у питаннях розміщення запуску в експлуатацію заводу з переробки сміття. 04 жовтня 2016 року, в обідній час, ОСОБА_2 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди у значному розмірі, під час особистої зустрічі з ОСОБА_1 на території промзони, розташованої в м. Теплодар Одеської області передав останньому копію рішення сесії № 171-УІІ від 29.09.2016 про прийняття земельної ділянки з бетонним покриттям у комунальну власність з постановкою на баланс міста. Після чого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 частину неправомірної вигоди у сумі 1000 доларів США, за позитивне вирішення його питання на конкурсній комісії Теплодарської міської ради, яка відбудеться 17.10.2016. Після чого, вони домовилися про чергову зустріч, на якій ОСОБА_2 передасть йому копії протоколів конкурсної комісій щодо оренди майна та її оцінки, а також проект договору оренди.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди у значному розмірі, використовуючи службове становище, 20 жовтня 2016 року, приблизно в 14 годин 30 хвилин, на території промзони в м. Теплодар Одеської області, начальник управління майна і інвестицій Теплодарської міської ради ОСОБА_2 отримав чергову частину неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США, за сприяння у вирішенні питання про перемогу у конкурсі на право оренди нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади міста.

Одразу після отримання зазначеної неправомірної вигоди, ОСОБА_2 був затриманий співробітниками УСБУ в Одеській області та слідчими прокуратури Одеської області.

Своїми умисними діями, які виразились в одержанні неправомірної вигоди в значному розмірі в сумі 3 000 доларів США для себе, за вчинення в інтересах ОСОБА_1 з використанням наданого службового становища дій, пов`язаних із вирішенням питання про перемогу у конкурсі на право оренди рухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади міста та подальшого запуску виробничого об`єкта, начальник управління майна і інвестицій Теплодарської міської ради ОСОБА_2 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, який кваліфікується як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, для себе, неправомірної вигоди у значному розмірі, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади, службового становища.

ОСОБА_1 визнано потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.

Цивільний позов ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження не заявлявся.

В ході досудового розслідування у ОСОБА_2 було вилучено кошти у сумі 2 200 доларів США, які ухвалою слідчого судді арештовано та які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000710 і є речовими доказами.

Позивач в позовній заяві ставить питання щодо стягнення з Теплодарської міської ради коштів у сумі - 800 доларів США та упущеної вигоди, оскільки посадовою особою Теплодарської міської ради ОСОБА_2 спричинено йому матеріальну шкоду у розмірі - 800 доларів США, які були передані позивачем ОСОБА_2 у вересні 2016 року, однак згодом не вилученні в ході досудового розслідування.

08 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Теплодарського міського голови із вимогою про перерахування йому грошових коштів у розмірі - 800 доларів США та 16 746,46 грн. на поточний рахунок. У вимозі позивач послався на ст. 1174 ЦК України, тобто позивач вважає, що оскільки діями ОСОБА_2 , як посадовою особою Теплодарської міської ради, було спричинено йому матеріальну шкоду у розмірі - 800 доларів США та упущена вигода у розмірі 16 746,46 грн., відповідати за дії ОСОБА_2 повинен орган місцевого самоврядування Теплодарська міська рада.

02 січня 2023 року позивачем отримано відповідь Теплодарського міського голови щодо його звернення, в якій позивачу відмовлено у сплаті грошових коштів на його поточний рахунок. Відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_2 отримав неправомірну вигоду не при здійсненні повноважень, крім того розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_2 триває та його вину поки не встановлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із відповіддю органу місцевого самоврядування, просить суд визнати незаконним рішення від 02 січня 2023 року виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області щодо відмови у відшкодуванні майнової (матеріальної) шкоди ОСОБА_1 , відшкодувати йому майнову та моральну шкоду за рахунок органу місцевого самоврядування.

По справі виникли правовідносини щодо відшкодування майнової та моральної шкоди

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції частково погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, разом з тим не погоджується з обґрунтуванням таких висновків.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідь Теплодарської міської ради не є рішенням в розумінні положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Звертаючись до Теплодарського міського голови з претензією щодо перерахування грошових коштів на ім`я ОСОБА_1 , останній обґрунтував своє звернення тим, що орган місцевого самоврядування, саме як суб`єкт цивільного права, повинен нести матеріальну відповідальність за дії своєї посадової особи.

Відповідь Виконкому Теплодарської міської ради викладена у вигляді відповіді на вимогу позивача та не є рішенням органу місцевого самоврядування, його виконавчих органів, в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Зі змісту наведених норм цивільного законодавства, вбачається, що між позивачем та відповідачем є спір з приводу наявності або відсутності підстав для відшкодування шкоди позивачу саме органом місцевого самоврядування. Разом з тим сама по собі відповідь органу місцевого самоврядування, яка надана на вимогу позивача про відшкодування шкоди, не є рішення такого органу, яке породило для позивача та відповідача певні наслідки матеріального або іншого характеру. У відповіді лише викладена позиція органу місцевого самоврядування щодо наявності або відсутності підстав для відшкодування ними шкоди.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним рішення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області щодо відмови у відшкодуванні майнової (матеріальної) шкоди ОСОБА_1 ..

Щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені у статтях 1173 та 1174 ЦК України.

Зокрема статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Звертаючись до суду з позовом по даній справі, ОСОБА_1 посилався на те, що шкода заподіяна особі внаслідок вчиненого посадовою особою органу місцевого самоврядування кримінального правопорушення.

Позивач, обгрунтовуючи вимоги до органу місцевого самоврядування, наполягав на застосуванні ст. ст. 1173, 1174 ЦКУкраїни, оскільки вважає, що орган місцевого саморядування повинен відповідати за посадову особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та завдала позивачу матеріальну шкоду.

Так, завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Матеріалами справи не встановлено, що майнову та моральну шкоду було завдано фізичній особі рішенням, діями або бездіяльністю органу місцевого самоврядування, його посадовою особою під час виконання його службових обов`язків.

Суд, зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у статті 1166 ЦК України, з якою узгоджуються правила частини першої статті 1177 ЦК України про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Загальному правилу частини першої статті 1177 ЦК України кореспондує встановлений у КПК України механізм відшкодування шкоди, здійснюваний передусім за рахунок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення: добровільно (частина перша статті 127 КПК України); примусово за рішенням суду (частина друга статті 127 КПК України).

Структура та зміст чинної статті 1177 ЦК України визначають, що за загальним правилом шкоду, завдану потерпілому в результаті вчинення кримінального правопорушення (злочином), має відшкодовувати винна особа, діями якої її завдано (генеральний делікт), що відповідає частині першій цієї статті.

Системний аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець, запровадивши певні правила поведінки, встановив певну логічну послідовність у визначенні особи, яка має відшкодувати/компенсувати потерпілій особі шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Така правова конструкція означає, що за загальним правилом державу не можна визнавати зобов`язаною й винною за дії приватних осіб з покладенням на неї обов`язку з повного відшкодування завданої злочинами таких осіб шкоди. Тож, за загальним правилом, держава не бере на себе обов`язок відшкодовувати шкоду, заподіяну будь-яким кримінальним правопорушенням. Втім, із загального правила можуть бути певні винятки, про що законодавець зробив застереження у частині другій статті 1177 ЦК України (частині третій статті 127 КПК України), коли держава зможе компенсовувати потерпілому шкоду, завдану йому кримінальним правопорушенням, згідно із законом, який має схвалити Верховна Рада України.

Один із різновидів спеціального делікту закріплений у частині другій статті 1177 ЦК України, якій відповідає спеціальне правило частини третьої статті 127 КПК України, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Щодо подій, з настанням яких пов`язується застосування правил частини другої статті 1177 ЦК України

У частині другій статті 1177 ЦК України сформульоване правило про те, що окремим законом України може бути встановлено субсидіарний обов`язок держави компенсувати завдану злочином шкоду, якщо її неможливо відшкодувати за рахунок винної особи. В такому законі мають бути визначені конкретизовані випадки виплати такої компенсації та певний порядок її здійснення.

Для держави нині це не є відповідальністю за завдану шкоду, оскільки не пов`язується з вчиненням державою чи її органами (посадовими особами) будь-якого правопорушення, а є реалізацією її соціальної функції як сучасної правової держави.

Системний аналіз назви та змісту статті 1177 ЦК України дає підстави для висновку, що передумовою для застосування такого правила є встановлення (у визначеному процесуальним законом порядку) факту вчинення певного кримінального правопорушення. Тобто у правомірно розпочатому кримінальному провадженні має бути передусім встановлено самий факт вчинення відповідного кримінального правопорушення стосовно визначеної потерпілої особи, яка надалі звернулася з вимогою про компенсацію завданих їй збитків за рахунок держави.

Відповідно до частини першої статті 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Частина друга статті 1177 ЦК України, з урахуванням загальних принципів, підлягає застосуванню за таких умов: наявність шкоди; вчинення кримінального правопорушення; причинний зв`язок між кримінальним правопорушенням і завданою шкодою; вина особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Системний аналіз статті 1177 ЦК України визначає, що умовою застосування її частини другої є так само неможливість отримання потерпілою особою відшкодування від безпосереднього заподіювача такої шкоди за загальними правилами деліктної відповідальності.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні мають бути встановлені у порядку кримінального судочинства судом або, за певних умов, слідчим, дізнавачем правоохоронного органу або прокурором.

Враховуючи порядок кримінального провадження, встановлений КПК України, на стадії досудового розслідування вирок суду не постановляється. Отже, у фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від відповідного кримінального правопорушення, досудове розслідування якого триває, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок такого кримінального правопорушення, на підставі частини другої статті 1177 ЦК України з огляду на те, що факт вчинення кримінального правопорушення належно не встановлений.

Водночас факт кримінального правопорушення (злочину) може бути також встановлений й на стадії досудового розслідування у разі закриття кримінального провадження за статтею 284 КПК України з нереабілітуючих підстав постановами слідчого, дізнавача, прокурора.

Також факт вчинення стосовно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, якщо обставини, передбачені, зокрема положеннями пунктів 4-8 частини першої статті 284 КПК України, виявляються під час судового провадження.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження стосовно цієї особи виключається.

Отже, обов`язковою умовою для застосування частини другої статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи певного кримінального правопорушення.

У разі неухвалення наведених процесуальних рішень, втілених у певних документах у кримінальному провадженні, встановити всі умови застосування частини другої статті 1177 ЦК України неможливо, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми не виникає.

У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі частини другої статті 1177 ЦК України, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі державою є насамперед завдання шкоди в результаті вчинення кримінального правопорушення, що має бути встановлено у передбаченому кримінально-процесуальному законом порядку.

У разі ненастання таких обставин фізична особа за наявності відповідних підстав має право на позов про відшкодування їй заподіяної шкоди на загальних засадах (згідно зі статтями 1166 і/або 1167 ЦК України), тобто безпосереднім заподіювачем такої шкоди.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами ОСОБА_1 у вересні 2016 року, як представник за довіреністю ТОВ «Інтегралє», звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення посадовими особами Теплодарської міської ради кримінального правопорушення.

01 вересня 2016 року було зареєстровано на підставі заяви позивача в ЄРДР кримінальне провадження № 0000710 щодо отримання неправомірної вигоди посадовими особами Теплодарської міської ради за вирішення питання щодо оренди майна комунальної власності.

У жовтні 2016 року, як зазначив сам позивач, за його участі проводились слідчі дії в рамках зазначеного вище кримінального провадження для отримання доказів злочинної діяльності та повного викриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди посадовими особами Теплодарської міської ради.

В ході контролю за вчиненням злочину працівниками правоохоронних органів було використано заздалегідь ідентифіковані (помічені) засоби, а саме грошові кошти долари США номіналом по 100 доларів в кількості 20 та 10 штук, які належали ОСОБА_1 та передавались ним органу слідства для проведення слідчої дії (протоколи огляду та ідентифікації грошових коштів т. 2 а.с. 24 та 25).

Відповідно до ст. 275 КПК України під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, передбачених цим Кодексом.

Під конфіденційним співробітництвом розуміється, що існують негласні відносини, що встановлюються уповноваженими органами з повнолітньою дієздатною особою громадянином України, іноземцем або особою без громадянства) і на засадах добровільності та конспіративності використовуються для вирішення завдань кримінального провадження. Слідчий має право використовувати інформацію, отриману від осіб, з якими встановлено конфіденційне співробітництво під час проведення НСРД, або залучати їх до проведення таких дій.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» особа, яка залучається до виконання завдань оперативно-розшукової діяльності, перебуває під захистом держави.

У разі виникнення загрози життю, здоров`ю або майну особи, яка залучається до виконання завдань оперативно-розшукової діяльності, її захист забезпечується в порядку, передбаченому частиною третьою статті 12 цього Закону.

З аналізу зазначених норм кримінального законодавства вбачається, що з моменту повідомлення позивачем про злочин, між ним та правоохоронними органами виникли певні відносини, які регулюються спеціальним законодавством, пов`язаним з правоохоронною діяльністю. Саме в рамках таких відносин, позивачем були передані особисті кошти правоохоронному органу для фіксації злочинної діяльності певних посадових осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 246, ч. 1 ст. 275 КПК за рішенням прокурора та слідчого під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть бути залучені особи, зокрема, які діють у режимі конфіденційного співробітництва.

Позивачем заперечується факт його конфіденційного співробітництва з правоохоронними органами та залучення останнього до проведення негласних слідчих дій.

Так дійсно, відповідно до наданих матеріалів справи, не встановлено, що ОСОБА_1 було залучено прокурором до проведення негласних слідчих (розшукових) дій, як особу, яка залучена до їх проведення, як передбачено ч. 6 ст. 246, ч. 1 ст. 275 КПК, про що свідчить відсутність постанови про залучення його до конфіденційного співробітництва та участі у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій, а також відсутність його заяви про надання добровільної згоди на залучення до проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Встановлено використання в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000710 заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів (коштів), які належали позивачу, тобто кошти були передані позивачем органам слідства, а вже після цього такі кошти використовувались для отримання доказів злочинної діяльності певних посадових осіб Теплодарської міської ради.

В матеріалах справи не встановлено, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з приводу виявлення та повернення всіх грошових коштів, які використовувались в рамках досудового розслідування.

Матеріальні втрати позивача відбулись у зв`язку із залученням особистих коштів під час здійснення досудового розслідування. За таких обставин орган місцевого самоврядування у даному випадку не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Колегія суддів, дійшла висновку, що матеріалами справи не підтверджено завдання Теплодарською міською радою Одеського району Одеської області шкоди своїми рішенням, діями або бездіяльністю ОСОБА_1 ..

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язанняТеплодарську міську раду Одеського району Одеської області відшкодувати матеріальну та моральну шкоду не є ефективним способом захисту.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є частково обґрунтованими, тільки в частини зміни мотивувальної частини рішення суду, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року змінити. Викласти мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе