Ухвала

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 752/18844/21

провадження № 61-12753ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого Сергія Петровича, Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного Віктора Миколайовича про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2021 року звернувся до суду з позовом до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С. П., Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В. М. про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором у розмірі 99 990 грн.

В обґрунтування позову вказував, що між Конституційним Судом України в особі Керівника Секретаріату суду Бесчастного В. М. і ОСОБА_1 укладено цивільно-правовий договір № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг від 6 січня 2021 року. Між позивачем та Конституційним Судом України в особі Керівника Секретаріату суду Бесчастного В. М. на підставі постанови Конституційного Суду України від 24 грудня 2020 року № 36-п/2020 «Про надання згоди на оплату послуг наукового радника Конституційного Суду України» було складено акт про те, що послуги, передбачені договором № 3 від 06 січня 2021 року, мають бути надані згідно завдань суддів та працівників Секретаріату. Зазначав, що занедбаність і порушення умов з боку керівників Конституційного Суду України, як керівних осіб, цивільно-правового договору № 3 від 06 січня 2021 року, який був підписаний за дорученням суддів згідно постанови Конституційного Суду України від 24 грудня 2020 року № 36-п/2020 «Про надання згоди на оплату послуг наукового радника Конституційного Суду України» призвела до невиконання Керівником Секретаріату умов договору, коли «замовник зобов`язується виплатити винагороду виконавцю відповідно до виконаних завдань», коли «замовник зобов`язується прийняти послуги та підписати акт приймання-надання послуг за умови відсутності зауважень до обсягу та якості надання послуг, що не було проведено Керівником Секретаріату».

Враховуючи викладене, позивач з урахуванням наданих доповнень до позовної заяви, просив стягнути з рахунку Конституційного Суду України винагороду на користь позивача ОСОБА_1 , як науковому раднику Конституційного Суду України, що передбачено за умов бездоганної роботи на користь суддів і Конституційного Суду України за період фактичного виконання обов`язків (березень - квітень 2021 рік і травень-червень 2021 рік), передбачених нормативно-дисциплінарними документами, затвердженими складом наявних суддів і погоджених з Державним казначейством України; розглянути питання дисциплінарної відповідальності виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С. П. та Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В. М., які знехтували звернення позивача і залишили його без відповіді та обсяг роботи-завдань, які практично виникали із ситуації поваги і довіри до кожного Судді Конституційного Суду України; видати судовий наказ про стягнення заборгованості по виплаті винагороди позивачу і встановити контроль за його виконанням.

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 10 квітня 2023 року, яке залишив без змін Київський апеляційний суд постановою від 27 липня 2023 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 99 990 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутні правові висновки Верховного Суду з тотожних справ, а касаційний розгляд цієї справи забезпечить формування загальної судової практики по аналогічним справам, з аналогічним суб`єктним складом, предметом спору та іншими обставинами справи.

Також скарга має виняткове значення для заявника, оскільки стосується питання захисту порушеного права на наукову працю та права на оплату наукових послуг позивача.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містять і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Наведене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого Сергія Петровича, Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного Віктора Миколайовича про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров