У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 389/358/20

провадження № 61-9425ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ житлового будинку (виділ частки із спільної часткової власності) та визнання права власності на частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поділ житлового будинку (виділ частки із спільної часткової власності) та визнання права власності на частину житлового будинку.

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником 7/20 (35 %) частини будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок).

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 вересня 1956 року № 3474/12 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1999 року № 164, власниками (співвласниками) іншої частини вказаного будинку є: ОСОБА_3 - у розмірі 3/20 часини будинку та ОСОБА_4 - у розмірі 1/2 частини будинку.

Згоди про спосіб виділення належної їй частки зі спірного нерухомого майна між співвласниками не досягнуто, оскільки вони не спілкуються.

Виділення в натурі в одну цілу та окрему одиницю частини спірного об`єкту нерухомості (частини житлового будинку) є технічно можливим, що підтверджується державним актом на земельну ділянку від 23 травня 2006 року, площею 468,20 кв. м (кадастровий номер :50:159:0001) під належним їй нерухомим майном 7/20 (35%) частин будинку та технічним паспортом на будинок, згідно з яким передбачено виділення їй в натурі одну цілу та в окрему одиницю частину об`єкту нерухомості ціле вбудоване житлове приміщення (частину житлового будинку) із загальної площі 100,6 кв. м житлового будинку відповідно до такого варіанту: 2-1 коридор площею 6,6 кв. м, 2-2 передпокій площею 118,0 кв. м, 2-3 житлова кімната площею 15,4 кв. м, 2-4 санвузол площею 6,4 кв. м, 2-5 кухня площею 12,4 кв. м, з окремим входом/виходом, загальною площею при розподілі 2,53 кв. м, вбиральня В площею 1,2 кв. м, погріб Ж площею 3,95 кв. м, гараж Н площею 22,5 кв. м.

Вказані приміщення є технічно відокремленими, мають окремий вхід/вихід, тому можуть бути виділені в натурі.

Вона як співвласник майна має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Просила здійснити поділ будинку в натурі (виділ частки із спільної часткової власності у розмірі 7/20 (35%), а саме, поділити його в натурі між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , шляхом виділення ОСОБА_5 у натурі як одну цілу та окрему одиницю частину об`єкта нерухомості ціле вбудоване житлове приміщення (частину будинку) із загальної площі 100,6 кв. м житлового будинку за таким варіантом поділу: 2-1 коридор площею 6,6 кв. м, 2-2 передпокій площею 118,0 кв. м, 2-3 житлова кімната площею 15,4 кв. м, 2-4 санвузол площею 6,4 кв. м, 2-5 кухня площею 12,4 кв. м, з окремим входом/виходом, загальною площею при розподілі 2,53 кв. м, вбиральня В площею 1,2 кв. м, погріб Ж площею 3,95 кв. м, гараж Н площею 22,5 кв. м. Визнати право власності за ОСОБА_1 на вказану частину нерухомого майна з окремою адресою.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 липня 2020 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного - ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 98).

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2023 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року, в позові відмовлено.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що при виділенні 7/20 частин спірного будинку буде фактично збільшена частка позивачки у праві спільної часткової власності на будинок, чим порушуються права інших співвласників: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , частки яких у справі спільної часткової власності становлять 3/20 і 10/20 (1/2) відповідно і можуть бути суттєво зменшені у випадку задоволення позову, що не відповідає статтям 358, 364 ЦК України.

Суд першої інстанції вказав, що згідно з матеріалів справи та показань свідка ОСОБА_6 , ймовірно, відповідач у справі - ОСОБА_3 померла, при цьому доказів вказаної обставини суду не надано. Коло її спадкоємців не встановлене. Її думка, або ж думка (у разі смерті останньої) спадкоємців, щодо вирішення спору у справі не з`ясована, що є грубим порушенням інтересів та законних прав ОСОБА_3 , оскільки припинення права власності на частку у майні можливе лише за умов дотримання інтересів інших співвласників.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до додатку 2 та 3 до висновку експерта експерт запропонував виділити ОСОБА_1 у володіння і розпорядження більшу, ніж 1/2 частину, спірного домоволодіння, що не відповідає її 7/20 частинам у праві спільної часткової власності на будинок і не враховує прав та інтересів співвласника ОСОБА_3 , частка якої у праві спільної часткової власності становить 3/20.

Суди відхилили висновок експерта від 18 березня 2022 року № 4947/4948/20-27, оскільки цей висновок не вирішив питання про технічну можливість виділу позивачці належних їй 7/20 частин у праві власності на будинок, а при визначенні варіанту поділу не враховано частку - 3/20 співвласника ОСОБА_3 , чим обмежено її права та законні інтереси на безперешкодне володіння і користування майном.

Суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17, провадження № 61-7153св20, від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18, провадження № 61-18535св21, від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18.

Вимоги касаційної скарги

У червні 2023 року ОСОБА_1 направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровградської області від 14 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року, просила їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18, провадження № 61-18535св21, від 23 листопада 2022 року у справі № 462/1585/16-ц, провадження № 61-7279св22.

Суди належним чином не дослідили докази у справі, зокрема безпідставно відхилили висновок експерта від 18 березня 2022 року № 4947/4948/20-27, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи.

Разом з касаційною скаргою заявниця подала письмові пояснення, у яких виклала підстави набуття права власності на спірне майно, підстав касаційного оскарження не виклала.

Обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 1991 року, зареєстрованого в реєстрі № 1357, реєстраційного посвідчення, посвідченого Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 7/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1., а. с. 21, 22; 30).

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі рішення Знам`янської міської ради від 17 березня 2006 року № 1098 належить земельна ділянка площею 468,20 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1., а. с. 34).

Згідно з інвентарною справою № 2044 на житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 1 443,80 кв. м, першими власниками цього будинку у рівних частках були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Після їх смерті будинок у рівних частинах успадкували діти: син ОСОБА_9 та донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 25 вересня 1956 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31 липня 1972 року після смерті ОСОБА_9 належну йому 1/2 частину будинка успадкувала його дружина ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_10 були співвласниками будинку, їхні частки у справі спільної часткової власності були рівними.

У подальшому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 1976 року відчужила частину своєї частини будинку, а саме 7/20 частини, ОСОБА_11 , у власності ОСОБА_3 залишилось - 3/20 частини будинку.

З 17 травня 1975 року співвласниками домоволодіння стали: ОСОБА_10 (1/2 (10/20) частина), ОСОБА_3 (3/20 частини) та ОСОБА_11 (7/20 частини).

Після смерті ОСОБА_11 належні їй на праві власності 7/20 частини будинку успадкував ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 11 грудня 1990 року.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 13 грудня 1991 року після смерті ОСОБА_12 його 7/20 частин успадкувала його донька - ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_10 належну їй 1/2 (10/20) частку домоволодіння 03 лютого1999 року успадкував її син ОСОБА_4 .

Рішенням сесії Знам`янської міської ради від 22 липня 2005 року № 889 вилучено у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 273,0 кв. м на АДРЕСА_1 , та збільшено присадибну ділянку на АДРЕСА_2 , яка знаходилась у користуванні ОСОБА_2 , на 273,0 кв. м.

Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку у власності ОСОБА_4 залишилась земельна ділянка площею 975,0 кв. м на АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації Знам`янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» станом на 01 січня 2013 року:

- на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої знам`янської державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 13 грудня 1991 року № 1357, 7/20 частин будинку зареєстровано за ОСОБА_1 ;

- на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 25 вересня 1956 року № 3474/12, 3/20 частини будинку зареєстровано за ОСОБА_3 ;

- на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 03 лютого 1999 року № 164, 1/2 частину будинку зареєстровано за ОСОБА_4 .

Нерухоме майно в цілому складається з: житлового будинку «А», сіней - а 1, а 2, та а 3, господарсько-побутових будівель та споруд, зокрема сараю - Б, вбиральні - В, погребу - Г, сараю - Д, гаражів - И та Н, огорожі.

Загальна площа будинку - 100,6 кв. м, житлова площа - 37,6 кв. м. Частина будинку, належна ОСОБА_1 і ОСОБА_3 складається з : 1/2 частини житлового будинку «А», сіней - а 1, а 2 та а 3; коридору - 2-1; передпокою - 2-2, ж/кімнати - 2-3, санвузла - 2-4, кухня - 2-5. Загальна площа - 52,6 кв. м, житлова площа - 15,4 кв. м (а. с. 90 інвентаризаційної справи).

Відповідно до копії договору дарування від 28 листопада 2018 року ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 1/2 частину будинку, що розташований на земельній ділянці площею 975,0 кв. м (т. 1, а. с. 73-75).

Співвласниками будинку на час виникнення спору є ОСОБА_2 (1/2 (10/20) частина), ОСОБА_3 (3/20 частини) та ОСОБА_1 (7/20 частини).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 листопада 2018 на підставі договору дарування від 28 листопада 2018 року № 670 1/2 частини будинку «А», загальною площею 48,0 кв. м, житловою площею 22,2 кв. м, з сіньми а 3, коридором - 1-1, кухнею - 1-2, житловими кімнатами 1-3 і 1-4, санвузолом - 1-5 та господарськими будівлями: сараєм «Д», погребом «Г», гаражом «И», 1/2 частиною огорожі належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 76).

Згідно зі звітом про оцінку майна, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридично-експертна компанія «Юрконсалтінг»» на замовлення ОСОБА_1 , станом на 03 січня 2019 року ринкова вартість об`єкту оцінки - будинку становить 60 719,00 грн (т. 1, а. с. 8-19).

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок, який виготовлено станом на 11 березня 2019 року, визначено схему та розташування будівель та споруд, план будинку та його експлікацію, а також характеристику будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з даними технічного паспорту (експлікація до схеми розташування будівель та споруд) за вказаною адресою розташовані такі будівлі і споруди: житловий будинок «А»; сіни - а 1, а 2 та а 3; сарай - Б, вбиральня - В, погреби - Г і Ж, сарай - Д, гаражі - И та Н, огорожа. Будинок зареєстрований: 7/20 частини за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та у розмірі 3/20 частка - за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину (т .1, а. с. 35-41).

Згідно з листом Знам`янського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» відповідно до висновку інженера з інвентаризації нерухомого майна від 05 лютого 2020 року №1 технічно можливо виділити в натурі та в окрему одиницю частину об`єкту нерухомості ціле вбудоване житлове приміщення (частину житлового приміщення) загальною площею 100,6 кв. м, зокрема житловою площею 37,6 кв. м з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за таким варіантом поділу: 2-1 коридор площею 6,6 кв. м, 2-2 передпокій площею 118,0 кв. м, 2-3 житлова кімната площею 15,4 кв. м, 2-4 санвузол площею 6,4 кв. м, 2-5 кухня площею 12,4 кв. м, з окремим входом/виходом, загальною площею при розподілі 2,53 кв. м, вбиральня В площею 1,2 кв. м, погріб Ж площею 3,95 кв. м, гараж Н (т. 1, а. с. 33).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 18 березня 2022 року № 4947/4948/20-27 з технічної точки зору відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, ОСОБА_1 можливо виділити частину об`єкта нерухомості (частину будинку). Технічно можливий варіант виділення частини об`єкта нерухомого майна будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1 , наведений в дослідницькій частині та графічних додатках 2 та 3 (т. 1., а. с. 198-213).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, друга статті 319 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частини перша, друга статті 367 ЦК України ).

Суд апеляційної інстанції в оскаржувані постанові вказав, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17, провадження № 61-7153св20).

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18, провадження № 61-18535св21, на яку посилався суд апеляційної інстанції,зазначено, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому необхідно враховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідачів.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався на постанову Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18, у якій вказано, щовизначальним для виділу/поділу будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу/поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Суди дійшли висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами можливість виділу в натурі у володіння та користування 7/20 частин будинку, оскільки у висновку експерта від 18 березня 2022 року

№ 4947/4948/20-27 не вирішено питання про технічну можливість виділу позивачці належної їй частки у праві власності на житловий будинок, а при визначенні варіанту поділу не враховано частку ОСОБА_3 (3/20), чим обмежено права та законні інтереси останньої на безперешкодне володіння і користування майном.

Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що суди належним чином не дослідили та безпідставно відхилили висновок експерта від 18 березня 2022 року № 4947/4948/20-27, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Посилання касаційної скарги на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України спростовується самою заявницею, яка у тексті касаційної скарги вказує, що суди «дійшли помилкового висновку, що за наявності доказів (висновку експерта) технічна можливість виділу в натурі частки із майна, яка перебуває у спільній частковій власності, не може бути задоволений позов, оскільки внаслідок такого поділу площа частини спірного будинку, що залишиться у спільній частковій власності відповідачів буде меншої, ніж відповідає розміру належних їм часток, а припинення права власності на частку у майні можливе лише за умови дотримання прав та інтересів співвласників у передбачений законом спосіб».

З огляду на вказане посилання заявниці на неналежне дослідження доказів у цій справі є незгодою позивачки з оцінкою вказаних доказів судами попередніх інстанцій, що не є підставою касаційного оскарження у розумінні пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, тому суд не надає надає оцінку цій підставі касаційного оскарження.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, які були викладені у постановах Верховного Суду, визначені заявницею як підстава касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованими з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18, на яку посилається заявниця.

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі

№ 462/1585/16-ц, провадження № 61-7279св22, (відповідно до розпорядження органу місцевого самоврядування співвласникам були визначені конкретні приміщення в будинку та належні до нього господарські будівлі і споруди, спір стосувався виділу в натурі земельних ділянок під цими приміщеннями, були враховані інтереси всіх співвласників) суди встановили інші фактичні обставини.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що суди в оскаржуваних рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, оскільки суд апеляційної інстанції, залишивши без змін рішення суду першої інстанції застосував висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17, провадження № 61-7153св20, від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18, провадження № 61-18535св21, від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18.

Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ житлового будинку (виділ частки із спільної часткової власності) та визнання права власності на частину житлового будинкувідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко