КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/5575/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Київ

Справа № 363/3902/13-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Котлярової І.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ майна в натурі, що є в спільній частковій власності,

встановив:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_6 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2009 року є власником 3/10 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Співвласниками зазначеного житлового будинку є відповідачі, частки яких становлять: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яким належить 3/10 частини житлового будинку в рівних частках кожному ( тобто по 3/20), ОСОБА_7 належить 2/5 частини житлового будинку. Між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 виникають спори щодо порядку користування і володіння належними їм частками будинку, доступу до будинку у позивача взагалі немає. Договору про порядок користування належною часткою між сторонами не укладено.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_6 просила виділити їй в натурі частку в розмірі 3/10 будинку АДРЕСА_1 , а саме: коридор 1-1, ванна 1-2, житлова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

16.11.2017 року до суду ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву, в якій просив суд поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 виділивши йому у власність відокремлену частину житлового будинку, яка становить 3/20 частини. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначив, що на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 01.09.2009 року він є власником 3/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками спірного будинку є ОСОБА_3 , якій належить 3/20 частини будинку, ОСОБА_6 , якій належить 3/10 частини будинку та ОСОБА_7 , який являється власником 2/5 частини будинку.

Домовленості про порядок користування спірним будинком між співвласниками не досягнуто. Він неодноразово намагався домовитися з відповідачем про визначення порядку користування будинком і земельною ділянкою. Однак, дійти згоди щодо поділу будинку і виділу в натурі належних власникам часток в добровільному порядку не вдається, внаслідок чого в позасудовому порядку не можливо поділити спільне майно, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, зазначив, що конструктивні елементи житлового будинку збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, зберігаючи при цьому розмір часток кожного у спільному майні.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.11.2017 року прийнято до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі часток в праві власності на житловий будинок позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.05.2018 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

10.10.2019 року до суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта складений за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до актового запису про смерть № 346 від 08.11.2019 року позивач по справі ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , який є відповідачем у даній справі, помер.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2021 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та правонаступників ОСОБА_7 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

17.02.2022 року до суду від ОСОБА_1 надійшла позовна заява в новій редакції, в якій просила виділити їй в натурі її частку в розмірі 3/10 із будинку АДРЕСА_1 , а саме: коридор 1-1, ванна 1-2, житлова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок - відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ майна в натурі, що є в спільній частковій власності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в первісному позові та в цій частині постановити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість в частині відмови в первісному позові, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що одним з варіантів виділу їй в натурі частки в розмірі 3/10 із будинку АДРЕСА_1 , є такий - виділити ОСОБА_1 : коридор 1-1, ванну 1-2, житлову 1-4, кухню 1-5, котельню 1-6, літню кухню «С», сарай «Р», гараж «Д». Саме ці приміщення просила виділити ОСОБА_1 у власність.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи МСЕ-1-228/14 від 20 червня 2014 року такий виділ є можливим. Також цим висновком встановлено, що існують окремі входи до приміщень житлового будинку з внутрішньої частини прибудинкової території, а досліджувані приміщення житлового будинку (коридор 1-1, ванна 1-2, житлова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д») дійсно складають 3/10 часток будинку. Відповідні факти також підтверджуються ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року. Зазначеною ухвалою було скасовано попереднє рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2015 року у справі, що розглядалася, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, всупереч ст.89 ЦПК України, відмовив ОСОБА_1 в позові і взагалі не надав оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-1-228/14 від 20 червня 2014 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23.06.2020 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є власником 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зазначене право власності було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2020. Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таким чином, вона, як співвласниця 3/10 частин в праві власності на спірний будинок, має право на виділення в натурі належної їй частки, зокрема, за вказаним варіантом. Однак, відмовляючи в позові, суд першої інстанції порушив ст. 364 ЦК України, оскільки порушив її право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній власності, визначене цією статтею.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-1-228/14 від 20 червня 2014 року, виділення в натурі частки ОСОБА_6 в розмірі 3/10 частини, а саме: коридор 1-1, ванна 1-2, житлова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня: кухня «С», сарай «Р», гараж «Д», в будинку АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників: ОСОБА_6 - 3/10, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 3/10, ОСОБА_7 - 2/5, є можливим.

Разом з тим, в судовому засіданні експерт, яка проводила вказану експертизу ствердила, що експертиза проводилася за документами наявними в матеріалах цивільної справи, під час проведення експертизи вона дійшла висновку про можливість виділу в натурі 3/10 частини, яка належить позивачу відповідно до ідеальних часток співвласників із всього житлового будинку, не враховуючи можливість виділення відокремлених часток іншим співвласників, а саме: ОСОБА_2 - 3/20 та ОСОБА_3 - 3/20.

Відтак, вказаний висновок експерта № СЕ-1-228/14 від 20 червня 2014 року не може бути обґрунтованим доказом у справі, оскільки він не узгоджується з матеріалами справи, так як ним передбачено виділення в натурі ідеальної частки позивача без врахування того, що інші співвласники будинку також мають право на отримання у власність частин будинку, які повинні відповідати розміру їхніх часток у спільній власності, тому суд оцінивши цей доказ за своїм внутрішнім переконанням, обґрунтовано не взяв його до уваги в якості доказу, на якому ґрунтуються позовні вимоги.

30 травня 2018 року за клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за висновком якої було встановлено неможливість виділення усім чотирьом співвласникам відокремлених житлових приміщень відповідно до розміру їх часток в житловому будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_6 на праві власності належало 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2009 року.

Цим же рішенням за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_11 на 3/10 часток цього будинку у рівних частках.

23.06.2020 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, належне ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_7 належало 2/5 часток житлового будинку на підставі договору дарування, укладеного між ним та ОСОБА_12 11 липня 1992 року.

06.08.2021 року та 18.08.2021 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. було видано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 - 3/20 частки, ОСОБА_2 - 3/20 частки, ОСОБА_1 ( спадкоємець ОСОБА_6 ) - 3/10 частки, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ( спадкоємці ОСОБА_7 ) - 2/5 частки.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 14775/18-43/25383/25384/19-43 від 30 вересня 2019 року визначити можливі варіанти розподілу садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 (з подальшим виділом часток усіх співвласників, а саме: ОСОБА_3 - 3/20 частки, ОСОБА_2 - 3/20 частки, ОСОБА_6 - 3/10 частки, ОСОБА_7 - 2/5 частки), у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе з підстав, зазначених у висновку.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, оскільки виділення в натурі частини житлового будинку, а також його поділ в натурі технічно не є можливим, а тому в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог суд відмовив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення оскаржує позивач ОСОБА_1 в частині первісного позову, суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в частині первісного позову.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 колегія суддів погоджується, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статі 356 ЦК України).

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно із зазначеною правовою нормою виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно із частиною третьою цієї ж статті у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Отже, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним є житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних інвентаризаційної справи № 5200407, копія якої надана КП Вишгородське бюро технічної інвентаризації, на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно з рішенням виконкому Вишгородської селищної ради № 23 від 07.12.1964 року, вказаний жилий будинок належав на праві особистої власності ОСОБА_11 ( а.с. 115, 122, т. 1).

Рішенням народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 19 жовтня 1970 року у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_11 про поділ домоволодіння і стягнення аліментів, за ОСОБА_12 визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 ( а.с. 146, т. 1).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 січня 1971 року ОСОБА_12 виділено в натурі згідно рішення суду від 19 жовтня 1970 року погріб і кімнату 24 кв.м (погріб вартістю 28 рублів).

Іншу частину будинку - кімнати 9,6 кв.м, 9,4 кв.м., кухню 6,9 кв.м, вітальню 6,6 кв.м, веранду 9,7 кв.м, сарай вартістю 114 рублів виділено ОСОБА_11 .

Утримано з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 60 рублів як компенсацію половини вартості сараю.

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 65 від 17 березня 1983 року узаконено самовільно прибудовані приміщення в будинковолодінні у частині, яка належить ОСОБА_12 : кухню 2-1 площею 10,6 кв.м, веранду І площею 9,9 кв.м. ( а.с. 136 - 137, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 84 від 16 квітня 1983 року узаконено самовільно прибудовані приміщення в будинковолодінні у частині, яка належить ОСОБА_11 : коридор 1-1 площею 12,9 кв.м, ванну 1-2 площею 4,3 кв.м, котельню 1-6 площею 8,6 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 16,5 кв.м, коридор ІІ площею 5,9 кв.м, кухню площею 8 кв.м, сараї «Ж», «З», «И», «К» і гараж «Д» ( а.с. 138-139, т. 1).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 1983 року змінено розмір ідеальної частки ОСОБА_12 у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_2 з 1/2 на 2/5 ( а.с. 147, т.1).

11 липня 1992 року ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_7 належні їй 2/5 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 11 липня 1992 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори ( а.с. 155-156, т. 1).

У зв`язку з переобладнаннями та здійсненими добудовами рішенням Вишгородської міської ради від 19.04.2007 року № 86 задоволено заяву ОСОБА_11 та оформлено йому право приватної власності на 3/5 житлового будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 193, т. 1). Однак право власності на 3/5 частини житлового будинку ОСОБА_11 в установленому законом порядку не зареєстрував, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 194, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , Вишгородської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку і визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Вишгородської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - позовні вимоги задоволено частково.

Вказаним рішенням суду визнано за ОСОБА_6 ( як за жінкою, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_11 , та приймала участь у створенні спільного майна з померлим) право власності на 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних частках право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 на 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 4-8, т. 1).

Право власності за сторонами було зареєстровано належним чином, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.11.2009 року, 09.08.2010 року та 09.08.2010 року ( а.с. 9, 106-107, т. 1).

У вересні 2010 року ОСОБА_6 зверталась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа Вишгородська міська рада про виділення в натурі частини в праві власності на житловий будинок. В серпні 2011 року ОСОБА_7 звертався до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділ 2/5 частини житлового будинку в натурі та визнання права власності на самочинно побудований гараж.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2012 року позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було задоволено, виділено в натурі та передано у власність ОСОБА_6 приміщення в спірному будинку 1-1, 1-2, 1-5, 1-3, 1-6, гараж «Т», погріб під «Т», гараж «Д», літню кухню «С», сарай «Р», ворота № 1, огорожа № 4, всього по будівлям та спорудам на 134249 грн. Виділено в натурі та передано у власність ОСОБА_7 приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 3-1*, 1-4, ганок «аг», сарай «З», сарай «Ж», сарай «И», сарай «К», погріб під «К», вбиральня «Л», огорожу № 5, вимощення «І», всього по будівлям та спорудам на суму 108042 грн. Залишено у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 приміщення 3-1**, 3-2, 3-3, 3-4, тамбур І, убиральню «Е», навіс «Ф», гараж «П», погріб під «Н», огорожу № 2, ворота № 6, огорожу № 7, хвіртку № 8, всього по будівлям та спорудам на суму 101471 грн. Зобов`язано кожну із сторін за власний рахунок провести певні перебудови. Визнано за ОСОБА_7 право власності на самочинно збудований гараж «У» біля будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2013 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_6 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа Вишгородська міська рада Київської області про виділення в натурі частини в праві власності на житловий будинок - відмовлено та яким ОСОБА_7 в задоволенні позову до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділ частини житлового будинку в натурі, визнання права власності на самочинно побудований гараж - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 , апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції при вирішенні спору між сторонами не врахував усіх обставин справи, неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, та залишив поза увагою ті обставини, що спірний будинок вже був розділений між колишніми співвласниками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в натурі рішенням суду Києво-Святошинського району від 07 січня 1971 року, після розподілу будинку співвласники добудували до належних їм частин будинку зазначені приміщення, а також побудували надвірні будівлі і споруди, які в передбаченому законом порядку за ними були узаконені.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про можливість виділення співвласникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належних їм на праві власності частин будинку на підставі висновку проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 3111/3112/12-43 від 18 жовтня 2012 року, оскільки запропоновані даною експертизою варіанти передбачають виділення в натурі ідеальних часток співвласників без врахування тих обставин, що будинок між колишніми співвласниками був поділений та колишні співвласники кожний узаконили за собою право власності на належні їм приміщення, будівлі та споруди.

З даними позовними вимогами, які відрізняються від попередніх вимог обсягом приміщень, які позивач просить їй виділити в натурі, ОСОБА_6 звернулась до суду у жовтні 2013 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до актового запису про смерть № 346 від 08.11.2019 року позивач по справі ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Як вбачається, зі свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , який є відповідачем у вказаній справі, помер.

23.06.2020 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, належне ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.08.2021 року та 18.08.2021 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. будо видано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2021 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та правонаступників ОСОБА_7 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На час розгляду справи судом першої інстанції будинок АДРЕСА_1 загальною площею 167,1 кв.м., літ «А», складається з приміщень: 1-1 коридор площею 12,9 кв.м., 1-2 ванна площею 4,3 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 16,4 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 16,5 кв.м., 1-5 кухня площею 14,1 кв.м., 1-6 котельня площею 8,6 кв.м., 2-1 житлова кімната площею 12,8 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 24,0 кв.м., 2-3 веранда площею 9,4 кв.м., 3-1 житлова кімната площею 16,2 кв.м., 3-2 житлова кімната площею 14,4 кв.м., 3-3 ванна площею 3,2 кв.м., 3-4 кухня площею 11,5 кв.м., І тамбур площею 2,8 кв.м. Біля будинку знаходяться господарські споруди: гараж «Д», убиральня «Е», сарай «Ж», сарай «З», сарай «И», сарай «К», погріб «Під К», убиральня «Л», погріб «під Н», гараж «П», сарай «Р», літня кухня «С», гараж «Т», погріб «під Т», навіс «Ф», огорожа 1-8, вимощення «І».

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 230929 від 26 березня 2009 року.

30 травня 2018 року за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 судом було призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 14775/18-43/25383/25384/19-43 від 30 вересня 2019 року визначити можливі варіанти розподілу садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 (з подальшим виділом часток усіх співвласників, а саме: ОСОБА_3 - 3/20 частки, ОСОБА_2 - 3/20 частки, ОСОБА_6 - 3/10 частки, ОСОБА_7 - 2/5 частки), у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе з наступних обставин:

- житловий будинок не відповідає вимогам нормативних актів в частині архітектурно-планувального рішення, а саме:

- висота житлових приміщень від підлоги до стелі повинна бути не менше 2,5 м. Висота від підлоги до стелі у квартирі АДРЕСА_3 становить 2,14-2,15 м, у квартирі АДРЕСА_4 становить 2,22 м та 2,4 м, у квартирі АДРЕСА_5 - 2,18 та 2,47 м, що не відповідає (п.2.9 ДБН В.2.2-15-2005(5);

- у квартирах АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 у зовнішніх входах до житлового будинку не влаштовані тамбури, що не відповідає п. 2.13 ДБН В.2.2-15-2005 (5);

- входи до санвузлів у квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 влаштовані з приміщень кухонь, у квартирі АДРЕСА_4 на веранді влаштована кухня з інженерним обладнанням, ванною та опалювальним котлом, що не відповідає п. 8.10 ДБН В.3.2.-2-2009 (6);

- частки співвласників в одиницях площі становлять: ОСОБА_3 (3/20) - 24,65 кв.м.; ОСОБА_2 (3/20) - 24,65 кв.м.; ОСОБА_6 (3/10) - 49,3 кв.м.; ОСОБА_7 - (2/5) - 65,7 кв.м., тому площі приміщень житлового будинку недостатньо для влаштування, як мінімум, чотирьох однокімнатних квартир;

- враховуючи місце розташування житлового будинку у межах щільної забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 та наявність існуючих добудов до основної частини житлового будинку 1959 року забудови, слід зазначити про неможливість добудови додаткових житлових та допоміжних приміщень до житлового будинку та влаштування окремого входу (при існуючих трьох) для четвертого співвласника у житловому будинку.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що визначальним для виділу частки позивача ( 3/10) у праві власності на будинок в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є технічна можливість виділу частки будинку в натурі відповідно до часток співвласників, проте відповідно до вказаного висновку експертизи від 30.09.2019 року визначити можливі варіанти розподілу садибного (індивідуального) житлового будинку відповідно до вимог нормативних актів не вбачається за можливе, а інших належних та допустимих доказів технічної можливості виділу частки будинку в натурі, що належить позивачу, нею не надано, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно не врахував висновки судової будівельно-технічної ( оціночно-будівельної) експертизи , проведеної ТОВ «Судова незалежна експертиза», від 26 червня 2014 року колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи № СЕ-1-228/14 від 20 червня 2014 року, виділення в натурі частки ОСОБА_6 в розмірі 3/10 частини, а саме: коридор 1-1, ванна 1-2, жилова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д», в будинку АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників: ОСОБА_6 - 3/10, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 3/10, Боршнянін - 2/5, є можливим ( а.с. 275-273, т. 1).

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року у даній справі ( а.с. 211-214, т. 3), скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанцій у даній справі та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд зазначив наступне: ухвалюючи рішення про відмову у позові, суди попередніх інстанцій не погодились із висновком судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-1-228/14 від 20.06.2014 року, пославшись на те, що він є необґрунтованим та викликає сумніви в його правильності та об`єктивності, оскільки передбачає виділ в натурі ідеальної частки позивача без врахування того, що будинок між колишніми співвласниками був поділений та кожен з колишніх співвласників узаконив за собою право власності на належні приміщення, будівлі та споруди. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 звернулась із позовом про виділ в натурі частини приміщень із тієї частки будинку, яка рішенням суду Києво-Святошинського району Київської області від 07 січня 1971 року була виділена у власність ОСОБА_11 та на частину якої за нею було визнано право власності рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи та визначено у висновку комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 14775/18-43/25383/25384/19-43 від 30 вересня 2019 року, загальна площа житлового будинку літ «А» становить 164,3 кв.м., з яких : житлова площа - 100,3 кв.м., допоміжна - 64,0 кв.м. ( площа неопалювального ( літнього приміщення - тамбур літ. «а8» площею 2,8 кв.м.) в розрахунок ідеальних часток співвласників в одиницях площі не включається.

У висновку експерта зазначено, що ідеальні частки співвласників ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) в одиницях площі житлового будинку є наступними:

Співвласник ОСОБА_3 з часткою 3/20 або 15/100 : ідеальна частка в загальній площі - 24, 65 кв.м., в житловій - 15,05 кв.м., допоміжній - 9,6 кв.м.

Співвласник ОСОБА_2 з часткою 3/20 або 15/100 : ідеальна частка в загальній площі - 24, 65 кв.м., в житловій - 15,05 кв.м., допоміжній - 9,6 кв.м.

Співвласник ОСОБА_6 ( правонаступник ОСОБА_1 ) з часткою 3/10 або 30/100 : ідеальна частка в загальній площі - 49,3 кв.м., в житловій - 30,1 кв.м., в допоміжній 19, 2 кв.м.

Співвласник ОСОБА_7 ( правонаступники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) з часткою 2/5 або 40/100 : ідеальна частка в загальній площі - 65,7 кв.м., в житловій - 40,1 кв.м., допоміжній - 25,8 кв.м.

Відповідно до наявної у матеріалах справи технічної документації та згідно з описом візуально-інструментального обстеження експерта при проведенні експертизи в 2019 році, одноповерховий житловий будинок літ. «А» з житловими прибудовами літ. «А1», «А2», «АЗ», прибудовами літ. «а», «аЗ», «а4», «а5», «а7», «а8» - умовно розділений на три частини (квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_5 та квартира АДРЕСА_4 ), та складається з приміщень:

Квартира № 1 : 1-1 коридор площею 12,9 кв.м; 1-2 ванна площею 4,3 кв.м; 1-3 житлова - 16,4 кв.м; 1-4 житлова - 16,5 кв.м; 1-5 кухня - 14,1 кв.м; 1-6 котельня - 8,6 кв.м. Разом по квартирі АДРЕСА_3 : 72,8 кв.м

Квартира № 2 : 2 - 1 житлова, площею 12, 8 кв.м., 2-2 житлова, площею 24, 0 кв.м., 2-3 веранда , площею 9,4 кв.м., Разом по квартирі АДРЕСА_5 - 46,2 кв.м

Квартира № 3 : 3-1 житлова, площею 16, 2 кв.м., 3-2 житлова площею 14,4 кв.м., 3-3 ванна, площею 3,2 кв.м., 3-4 кухня, площею 11,5 кв.м., І тамбур - 2,8 кв.м. Разом по квартирі АДРЕСА_4 - 48,1 кв.м.

Як вбачається з описової частини висновку комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 14775/18-43/25383/25384/19-43 від 30 вересня 2019 року, після зіставлення об`ємно-планувального рішення житлового будинку, що наведене у технічному паспорті БТІ від 08.12.2014 року та результатів візуально-інструментального обстеження експертом було встановлено, що у частині житлового будинку ( квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ) були проведені будівельні роботи, які пов`язані з:

- влаштуванням дверного прорізу у перегородці між приміщеннями 3-1, площею 16,2 кв.м. та 1-3, площею 16,4 кв.м,

- закладання дверного прорізу між житловими кімнатами 1-3, площею 16, 4 кв.м. та 1-4, площею 16,5 кв.м.,

- закладання віконного прорізу у житловій кімнаті 3-1, площею 16,2 кв.м.

Додаткові дані, що були встановлені експертом за результатами візуально-інструментального обстеження, а саме:

- житловий будинок умовно розділений на три частини (квартира АДРЕСА_6 та квартира АДРЕСА_4 ), кожна з квартир обладнана окремим виходом на земельну ділянку;

- квартира АДРЕСА_5 розташована з лівого торця житлового будинку. Земельна ділянка обмежена огорожею по периметру ділянки та сполучення з сусідньою земельною ділянкою, де розташовані квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , відсутнє. Вихід та виїзд до вулиці влаштований окремо, відповідно, через хвіртку та ворота;

- квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 розташовані у середній частині та з правого торця житлового будинку, обладнані окремими входами (виходами). Внутрішня огорожа, що влаштована на земельній ділянці між квартирою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 обмежує прохід, однак у внутрішній огорожі влаштована хвіртка для проходу;

- кожна квартира обладнана окремими інженерними комунікаціями систем електропостачання, газопостачання, водопостачання, каналізацією та опаленням (місцевим);

- у квартирі АДРЕСА_3 приміщення кухні з інженерним обладнанням розміщується у приміщенні 1-1 площею 12,9 кв.м, вихід з суміщеного санвузлу 1-2 площею 4,3 кв.м влаштовано безпосередньо в кухню 1-1 площею 12,9 кв.м;

- у квартирі АДРЕСА_4 вихід з суміщеного санвузлу №3-3 площею 3,2 кв.м влаштований у приміщення кухні 3-4 площею 11,5 кв.м;

- у квартирі АДРЕСА_5 на веранді 2-3 площею 9,4 кв.м приміщення санвузлу ванної та кухні суміщено;

- висота поверху у житлових та допоміжних приміщеннях житлового будинку: у квартири АДРЕСА_3 становить 2,14 м, у квартирі АДРЕСА_5 становить від 2,15 м до 2,4 м, у квартирі АДРЕСА_4 становить від 2,16 м до 2,47 м; вхід до квартири АДРЕСА_5 здійснюється безпосередньо у приміщення суміщеної кухні (веранди) 2-3 площею 9,4 кв.м.

Отже, відповідно до висновку експерта від 30 вересня 2019 року визначити можливі варіанти розподілу садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 (з подальшим виділом часток усіх співвласників, а саме: ОСОБА_3 - 3/20 частки, ОСОБА_2 - 3/20 частки, ОСОБА_6 - 3/10 частки, ОСОБА_7 - 2/5 частки), у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе з вищевикладених підстав.

Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 495/8889/13-ц, «виділ (поділ) часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідатиме розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин виділ (поділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку в натурі відповідно до часток співвласників.»

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах : від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19, від 08 березня 2023 року у справі № 559/1923/17 , оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Отже, оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити іншим його співвласникам такі частини житлового будинку та нежитлових будівель, які відповідають розміру та вартості їх часток (або зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася), якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

При цьому слід приймати до уваги, що загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси всіх сторін, а правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 24 травня 2022 року у справі № 199/4241/20, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України.

Таким чином, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 20.06.2014 року про можливість виділити в натурі ОСОБА_6 частки в розмірі 3/10, а саме: коридор 1-1, ванну 1-2, житлову 1-4, кухню 1-5, котельню 1-6 літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д» - неможливо визнати обґрунтованим, оскільки вищевикладеним вимогам він не відповідає, адже такий висновок зроблено без проведення дослідження самого будинку та не містить відповідних висновків саме про технічну можливість виділу та спосіб переобладнання зазначених приміщень в окрему квартиру для позивача, а також, які саме приміщення передаються у власність відповідачам, яку частку в будинку вони складають та чи є вони ізольованими від приміщень позивача або ж потребують переобладнання.

Отже, зазначеним висновком експерта від 20.06.2014 року про можливість виділу частки ОСОБА_6 не визначено, яка окрема площа, що залишається, виділяється у власність відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , не встановлено, чи така площа є ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, чи має вона окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), або які роботи необхідно виконати для переобладнання виділеної площі в ізольоване приміщення.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 14775/18-43/25383/25384/19-43 від 30 вересня 2019 року визначити можливі варіанти розподілу садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 (з подальшим виділом часток усіх співвласників, а саме: ОСОБА_3 - 3/20 частки, ОСОБА_2 - 3/20 частки, ОСОБА_6 - 3/10 частки, ОСОБА_7 - 2/5 частки), у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе.

Судом апеляційної інстанції було роз`яснено право позивачу заявити клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи з питань технічної можливості виділу в натурі належної їй частки 3/10 в житловому будинку та інших питань, що підлягають з`ясуванню у зв`язку з виділом (необхідності здійснення відповідних переобладнань для забезпечення виділення сторонам ізольованих приміщень; відповідності виділених приміщень ідеальній частці; у разі виділення приміщень, що за площею перевищують ідеальну частку - розміру компенсації, що підлягає сплаті іншим співвласникам; розміру частки кожного з відповідачів, що становитиме після виділу частки позивача).

У відповідь на вказане роз`яснення суду позивач ОСОБА_1 вказала, що не бажає заявляти клопотання про призначення експертизи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Немировська О.В.