печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя: Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.

справа № 757/12889/21-ц

учасники справи:

позивач 1: ОСОБА_1

позивач 2: ОСОБА_2

відповідач 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мединська Наталія Володимирівна

відповідач 2: ОСОБА_3

відповідач 3: ОСОБА_4

третя особа 1: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації м. Києва

третя особа 2: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Ганна Юріївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Наталії Володимирівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Ганна Юріївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна, визнання права власності,

представник відповідача 3 - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який в подальшому уточнили (а.с. 143-146), до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Н.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю., в якому просили:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, виданий 18.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю. на підставі права власності зареєстрованого свідоцтва про право на спадщину від 07.03.2014 року за ОСОБА_3

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 13869780 від 18.06.2014 року.

- витребувати з власника ОСОБА_4 , який придбав об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру загальною площею 26,5 кв.м., житлова площа 16.7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом, як особи, яка проживала однією сім`єю як подружжя з її чоловіком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , та після смерті якого залишилось спадкове майно - вказана квартира, яка була приватизована його батьками - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У передбачений законом шестимісячний строк позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудрявцевої А.П. із заявою про прийняття спадщини та в цей же день відправив до Шостої державної контори м. Києва таку ж заяву. Листом від 07.03.2014 р. № 1088/02-14 Шоста державна контора м. Києва повідомила, що згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_6 21.01.2014 року заведена спадкова справа № 17 -2014 приватним нотаріусом КМНО Мединською Н.В. та видане свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 , (син померлого ОСОБА_6 ) № НОМЕР_1 від 07.03.2014 р. без довідки БТІ на квартиру та дані про площу квартири, яка перейшла в спадщину, не відповідають фактичним даним.

Позивач ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса КМНО Мединської Н.В. з приводу надання пояснень щодо видачі свідоцтва про право на спадщину без врахування його заяви, без довідки БТІ, на що отримав відповідь, що нотаріусом вчинені нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 правомірно, оскільки заяву позивача ОСОБА_1 про прийняття спадщини вона отримала від Шостої нотаріальної контори 11.03.2014 р., тобто після видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року у справі № 757/8848/14-ц встановлено факт батьківства померлого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його сина, позивача у справі, ОСОБА_1 , у зв`язку з чим 05.03.2015 року ОСОБА_1 направив заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину приватному нотаріусу Мединській Н.В. За наполяганням нотаріуса Тарасов О.О. звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2015 року у справі № 757/3050/15-ц за позовом ОСОБА_1 визначено позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. 02.12.2015 р. ОСОБА_1 знову подав до нотаріуса Мединської Н.В. заяву про видачу свідоцтво на спадщину. У свою чергу, ОСОБА_2 09.02.2016 року подала заяву приватному нотаріусу Мединській Н.В. на прийняття спадщини. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2017 року у справі № 757/36657/16-ц встановлено факт проживання однією сім`єю громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , в період з 1988 року по 06.09.2013 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року визнано за позивачем ОСОБА_1 1 / 2 право власності в порядку спадкування першої черги на майно - частину спадкової маси, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка залишилось після смерті його батька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину № 135, видане 07.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В. на ім`я на майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що вказана спірна квартира вибула з власності позивача ОСОБА_1 не з його волі та він є власником майна з часу відкриття спадщини, позивачі вважають, що договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року позов залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків, а саме для зазначення повного ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) позивачів, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, визначення ціни позову та, відповідно, сплати судового збору за вимогу майнового характеру, надати копію позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (т. 1 а.с. 24-25).

Після усунення недоліків ухвалою суду від 07.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.08.2021 року (т. 1 а.с. 92).

08.08.2021 року від представника третьої особи 1: Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації м. Києва - Маляренко М.М. до суду надійшли письмові пояснення (т. 1 а.с. 124-128), відповідно до яких оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю. та Департамент не проводив жодних реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна. Таким чином, Департамент жодним чином не порушував права позивача.

25.10.2021 року від представника відповідача 3 ОСОБА_4 - адвоката Кудій М.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 161-166), відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 557, відповідач ОСОБА_4 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 та умови даного договору повністю виконані його сторонами. Новий власник ОСОБА_4 з часу реєстрації права власності в державному реєстрі почав відкрито володіти та користуватися квартирою та нести всі витрати на її утримання. При цьому, позивачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження недодержання в момент укладення договору купівлі-продажу від 18.06.2014 року його сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 5 ст. 203 ЦК України, зокрема, стороною позивача не доведено, що спірний договір купівлі-продажу носить характер фіктивного та удаваного правочину, укладений його сторонами під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин і не відповідає їх дійсним намірам. Крім того, позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявність хоча б однієї підстави, з передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, за якими майно може бути витребувано від добросовісного набувача. Також просив застосувати загальний строк позовної давності до позовних вимог, оскільки з позовом позивачі звернулись з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 757/390/19-ц (т. 1 а.с. 250).

Ухвалою суду від 27.01.2023 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 22.03.2023 року (т. 2 а.с. 35).

Ухвалою суду (суддя Остапчук Т.В.) від 21.03.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Батрин О.В. від розгляду цивільної справи № 757/12889/21-ц (т. 2 а.с. 47-49).

За результатами проведення підготовчого судового засідання ухвалою суду від 17.05.2023 року справу призначено до судового розгляду на 11.07.2023 року (т. 2 а.с. 121).

12.06.2023 року від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив (т. а.с. 139-141), відповідно до якої заперечили проти доводів представника відповідача 3 ОСОБА_4 - адвоката Кудій М.О.

21.06.2023 від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення на відзив (т. 2 а.с. 158-164), які за своїм змістом є аналогічними відповіді на відзив представника відповідача 3.

04.07.2023 року від відповідача 1: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Н.В. до суду надійшли письмові заперечення (т. 2 а.с. 170), відповідно до яких заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 21.01.2014 року не було відкрито спадкову справу № 17-2014 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом сина померлого, ОСОБА_3 , згідно зі ст. 1269 ЦК України. У заяві про прийняття спадщини ОСОБА_3 зазначив, що інших спадкоємців першої черги, крім нього, немає. До видачі свідоцтва про право на спадщину інших заяв від спадкоємців першої черги не надходило. Спадкоємець ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину у визначений законом строк, а саме 07.03.2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру, яку отримав ОСОБА_3 на підставі виданого нею свідоцтва про право на спадщину перейшло ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю. № 557 від 18.06.2014 року., у зв`язку з чим ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної квартири. На момент набуття права власності ОСОБА_4 на квартиру, ОСОБА_1 не мав статусу спадкоємця будь-якої черги на майно спадкодавця ОСОБА_6 . При цьому, заява про прийняття спадщини надійшла поштою поза строком на прийняття спадщини без документально підтвердженого факту родинних відносин спадкодавцем, без застереження про звернення до суду про встановлення родинних відносин, після видачі свідоцтва про право на спадщину єдиному спадкоємцю ОСОБА_3 . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року про встановлення факту батьківства ОСОБА_1 було визнано сином покійного ОСОБА_6 , а рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.10.2015 року ОСОБА_1 було призначено додатковий трьохмісячний строк для прийняття спадщини. Разом з тим, у визначений рішенням суду строк ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини не подав, чим не використав свого права на спадкування, у зв`язку з чим втратив право на спадкування. Таким чином, позивачі не є спадкоємцями до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та їх позовні вимоги є безпідставними.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги.

Представники відповідача 3 ОСОБА_4 - адвоката Кудій М.О. судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог.

Відповідач 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мединська Н.В. в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з цим, особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року (т. 1 а.с. 27-36) з урахуванням ухвали від 30.10.2020 року про виправлення описки (т. 1 а.с. 37), позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Н.А., третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про вчинення неправомірних дій нотаріусом, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину, стягнення моральної шкоди задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 1/2 право власності в порядку спадкування першої черги на майно - частину спадкової маси, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка залишилось після смерті його батька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину № 135, видане 07.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В. на ім`я ОСОБА_3 на майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 30.11.2022 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вказаними судовими рішеннями, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилось спадкове майно: квартира АДРЕСА_2 , яка була приватизована 14.12.1999 р. № 1271 на померлого ОСОБА_6

21.01.2014 року на підставі заяви сина спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_3 про прийняття спадщини за законом приватним нотаріусом Мединською Н.В. заведено спадкову справу № 17-2014 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що при її заведенні на виконання вимог підпункту 2.2 пункту 2 ви 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим у Мін`юсті 22.02.2012 за № 282/20595, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини (далі - Порядок), приватним нотаріусом Мединською Н.В. за даними Спадкового реєстру перевірено наявність заповітів/спадкових договорів, на підтвердження чого наявна інформаційна довідка від 21.01.2014 № 36387572, з якої вбачається, що інформація про наявність заповіту від імені ОСОБА_6 відсутня.

Також за даними Спадкового реєстру перевірено наявність заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, що стверджується інформаційною довідкою від 21.01.2014 № 36387676, що міститься матеріалах спадкової справи.

Відповідно до підпункту 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку спадкову справу зареєстровано за № 17-2014 у Спадковому реєстрі, на підтвердження чого у матеріалах спадкової справи зберігається Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.01.2014 № 36388295.

Факт смерті спадкодавця і час відкриття спадщини нотаріусом перевірено шляхом витребування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві 07.09.2013, що відповідає вимогам підпункту 1.3 1 глави 10 розділу II Порядку.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що приватним нотаріусом Мединською Н.В. зроблено запит від 22.01.2014 за вихідним № 11/02-14 до КП «Печерськжитло» для підтвердження місця відкриття спадщини, який отримано 23.01.2014, про що є відмітка на запиті.

07.03.2014 на підставі заяви приватним нотаріусом Мединською Н.В. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого спадкове майно складається з кімнат загальною площею 37,4 кв. м. житловою площею 29,8 кв. м. що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району 14.12.1999 за № 1271, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське бюро технічної інвентаризації 21.12.1999 за № 820801.

Водночас, згідно з відомостями, вказаними у правовстановлюючому документі та технічному паспорті на зазначену квартиру, квартира складається з 1 (однієї) кімнати загальною площею 26,5 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м. Свідоцтво про право власності на житло видане відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району 14.12.1999 за № 1271, зареєстроване в комунальному підприємстві Київське бюро технічної інвентаризації 21.12.1999 за № 8208.

Право власності на квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.03.2014 за № 4915914, на підтвердження чого в матеріалах спадкової справи наявний витяг № 18757035.

Свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_3 та право власності за спадкоємцем зареєстровано 07.03.2014. Однак інформаційна довідка КМБТІ видана 18.03.2014, тобто після видачі зазначеного свідоцтва.

Крім того, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05.03.2014 за реєстровим № 291 подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудрявцевої А.П. заяву про прийняття спадщини після померлого батька - ОСОБА_6 , яка надійшла до нотаріуса Мединської Н.В. 11.03.2014 поштою від Шостої київської державної нотаріальної контори.

З копії конверту, долученого до матеріалів спадкової справи, вбачається, що заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 надіслана до Шостої київської державної нотаріальної контори 05.03.2014 року, тобто до спливу 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року визнано, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке набрало законної сили 23.12.2014 року.

Судом встановлено, що у матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину від 02.12.2015.

Однак після підпису ОСОБА_1 на вказаній заяві приватним нотаріусом Мединською Н.В. зазначено «особу ОСОБА_2 встановлено за паспортом…, справжність її підпису та повноваження перевірено». Отже з вказаної заяви неможливо встановити, ким вона була подана - ОСОБА_1 чи його представником ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.10.2015 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , як пропущений з поважних причин, яке набрало законної сили 16.12.2015 року.

Приватний нотаріус Мединська Н.В. листами від 02.12.2015 року № 119/02-14 та від 07.12.2015року № 126/02-14 повідомила ОСОБА_3 про необхідність з`явитися до неї в строк до 11.01.2016 для перерозподілу спадщини та внесення змін до виданого на його ім`я свідоцтва про право на спадщину.

Однак ОСОБА_3 до нотаріуса не з`явився. Будь-яких письмових повідомлень на адресу приватного нотаріуса не направив.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2014 року між відповідачем 2 - ОСОБА_3 та відповідачем 3 - ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 557 (т. 1 а.с. 162-169).

На підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2014 року відповідач 4 - ОСОБА_4 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала відповідачу 2 - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В. 07.03.2014 року за реєстровим номером № 135.

Таким чином, відповідач 4 - ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2 у особи, яка законно набула право на це майно, тобто у особи яка мала права його відчужувати, та є добросовісним набувачем такого майна, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення зазначеної статті свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18), зазначено, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21) вказано, що:

«втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16);

«… на час укладення договору купівлі-продажу від 25 липня 2018 року було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Задовольняючи позов про витребування спірного нерухомого майна з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, господарські суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, поклавши на відповідача додатковий обов`язок, крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивача. У цій справі суд першої інстанції не встановлював обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідача, а натомість його добросовісність не поставив під сумнів.

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар».

Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як наслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 , оскільки підстав для цього передбачених ст. 215, 203 ЦК України немає.

Подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , наявність судових рішень про встановлення факту родинних відносин його з померлим спадкодавцем, визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки у такому випадку стаття 1280 ЦК України передбачено здійснення перерозподілу спадщини між спадкоємцями.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Частиною 2 статті 1280 ЦК України визначено, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Суд зазначає, системний аналіз викладених норм права, свідчить про те, що стаття 1280 ЦК України містить визначення прав спадкоємця, який прийняв спадщину поза межами встановлених для цього строків.

Так з аналізу ч. 1 ст. 1280 ЦК України випливає, що спадкоємці, які прийняли спадщину із пропуском встановленого законом строку (за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, або на підставі рішення суду про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини (ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України), мають право вимагати передання їм у натурі майна, яке збереглося, а за неможливості, тобто у разі його втрати, пошкодження або відчуження - сплати грошової компенсації.

У ч. 2 ст. 1280 ЦК України міститься виключення з наведеного правила, а саме - якщо майно, на яке мав би право претендувати спадкоємець за умови прийняття спадщини у встановлені строки, перейшло до територіальної громади як відумерле, він має право вимагати повернення цього майна в натурі, а якщо воно не збереглося, - виключно на грошову компенсацію у випадку його продажу. З цього випливає, що спадкоємець не вправі вимагати відшкодування вартості такого майна від територіальної громади, якщо останньою здійснений обмін цього майна на інше, а також якщо майно вибуло з володіння громади з інших підстав (загублено, знищено, вкрадено тощо).

Тобто, для того, щоб спадкоємець, який пропустив строк на прийняття спадщини, мав право вимагати перерозподілу спадщини на підставі ст. 1280 ЦК України, такий спадкоємець має прийняти спадщину, а підстави прийняття спадщини поза межами встановлених для цього строків визначені ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України - за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, або на підставі рішення суду про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини та подання відповідної заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.10.2015 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , як пропущений з поважних причин, яке набрало законної сили 16.12.2015 року.

За таких обставин, відповідно до ст. 1280 ЦК України захист порушених прав позивачів можливий шляхом пред`явлення позову про перерозподіл спадщини між спадкоємцями, а саме передання їм у натурі майна, яке збереглося, а за неможливості, тобто у разі його втрати, пошкодження або відчуження - сплати грошової компенсації.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Представником відповідача 3 ОСОБА_4 - адвокатом Кудій М.О. заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності щодо відновлення порушених прав.

Проте, суд відхиляє вказану заяву та вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності про визнання договору недійсним, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, 27.07.2017 року позивачі звернулись до Печерського районного суду м. Києві із позовом до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Мединської Н.В., третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації про вчинення неправомірних дій нотаріуса та скасування договору, залишеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2018 року без розгляду.

Таким чином, позивачі були обізнані щонайменше з 27.07.2017 року про можливе порушення прав та інтересів позивачів відповідачами, а з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна, визнання права власності позивачі звернулись 09.03.2021 року (т. 1 а.с. 1), то суд дійшов висновку, що позивачами пропущений строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог по суті, то судом не ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачами строку позовної давності.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 1280 ЦК України та ст. 12, 13, 19, 81, 141, 158, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Наталії Володимирівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Ганна Юріївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна, визнання права власності- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач 1: ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

позивач 2: ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

відповідач 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мединська Наталія Володимирівна: АДРЕСА_4

відповідач 2: ОСОБА_3 : АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4

відповідач 3: ОСОБА_4 : АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5

третя особа 1: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації м. Києва: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 7, код ЄДРПОУ 4045294

третя особа 2: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Ганна Юріївна: 01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 33/34, оф. 1

Суддя О.В. Батрин