Справа № 301/1308/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., МАЦУНИЧА М.В.

за участю секретаря ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/1308/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 14 вересня 2022 року, повний текст якого складено 23 вересня 2022 року, головуюча суддя Гичка О.Б., -

встановив:

09.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

10.09.2019 сторони уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. за реєстровим № 964, за яким позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 дол. США, що на день укладення договору відповідно до офіційного курсу НБУ (1 дол. США = 25,03 грн.) становило еквівалент 250300,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 10.09.2022.

Відповідно до п. 2 договору 10000,00 дол. США були передані позикодавцем і були отримані позичальником у повному обсязі в момент підписання договору, а згідно п. 3 договору позичальник підтвердив, що дійсно одержав від позикодавця грошові кошти.

Згідно з п. 4 договору за кожен місяць користування грошовими коштами відповідач зобов`язався сплачувати позивачу 2% від суми залишку позики, визначеної у гривнях за курсом долара США на дату сплати процентів, до 11-го числа наступного місяця, тобто строк сплати процентів за договором позики від 10.09.2019 розпочався з 11.10.2020 з розрахунку щомісячного платежу процентів 5006,00 грн, що складається з 2% процентів від суми залишку позики, визначеної у гривнях за курсом долара США на дату сплати процентів, а саме 250300,00 грн х 2%= 5006,00 грн.

За строк позики з 11.10.2019 по 11.07.2020 відповідно до договору відповідач був зобов`язаний сплатити позикодавцю до 11.07.2020 проценти за 10 місяців користування грошовими коштами у розмірі 50060,00 грн (5006,00 грн щомісячно від суми залишку позики). Відповідач на порушення договору не сплатив щомісячні платежі за користування коштами, не виконав свої зобов`язання за договором позики.

Відповідачем не сплачено проценти також і за користування позикою з 11.07.2020 по 09.05.2022, вимога про стягнення яких у цьому позові не заявляється.

Відповідно до п. 7 договору позики у разі прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором у частині сплати процентів протягом трьох місяців поспіль позивач має право пред`явити вимогу про дострокове повернення позики. У такому випадку строк виконання зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати процентів становить 10 календарних днів з моменту отримання вимоги, а зобов`язання відповідним чином змінюється.

29.07.2021 позивач надіслав відповідачу рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення позики у розмірі 10000,00 дол. США та процентів, що підтверджується поштовою квитанцією. Цю вимогу відповідач одержав 31.07.2021, однак, до 10.08.2021 кошти не сплатив.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо позикових зобов`язань та відповідальності за їх порушення позивач ОСОБА_3 просив стягнути на його користь за договором позики від 10.09.2019, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. за реєстровим № 964, з відповідача ОСОБА_2 борг у сумі 10000,00 дол. США, проценти за користування позикою у розмірі 50060,00 грн і судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду від 14.09.2022 позов задоволено:

стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за договором позики від 10.09.2019, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. та за реєстровим № 964:

суму боргу 10000,00 доларів США та суму процентів у розмірі 50060, 00 грн;

повернуто ОСОБА_1 судовий збір в розмірі переплаченої суми 1954,54 грн згідно квитанції АТ «Ощадбанк» від 09.05.2022 № 5.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що зобов`язання, яке виникло з договору позики, було порушене відповідачем, тому з нього підлягають стягненню на користь позивача кошти на погашення заборгованості.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до такого.

Процесуальні права відповідача були порушені, оскільки його не було повідомлено про час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості письмово заперечувати проти позову. Заява відповідача про відкладення судового розгляду для укладення угоди з адвокатом залишилася без реагування.

Договір позики був укладений на строк до 10.09.2022 і на момент звернення до суду цей строк не сплив, а між сторонами була усна домовленість про сплату основної суми боргу на момент закінчення строку договору.

Після отримання 31.07.2021 вимоги позивача про дострокове повернення позики відповідач не залишив її без реагування, а сплатив позивачу всі проценти на момент отримання вимоги, тобто, виконав усі умови договору.

Зважаючи на те, що всі умови договору відповідачем додержані, позовні вимоги є передчасними і такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідач просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

У відзиві на апеляцію позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що матеріали позову та ухвалу суду про відкриття провадження в справі відповідач одержав, однак, у судове засідання 31.05.2022 не з`явився, через що засідання було відкладене на 11.07.2022. Відповідач подавав суду і заяву про ознайомлення з матеріалами справи, проте, не скористався своїм правом.

Умови договору позики відповідач не виконав, проценти не сплачував три місяці поспіль, тому позивач належним чином скористався своїм правом вимагати дострокового повернення позики та сплати процентів.

Твердження відповідача про начебто сплату процентів на момент отримання вимоги про дострокове повернення позики голослівне, доказів такої сплати він не надав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лаврентьєва Ю.Г., який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_2 , обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 1, 2, 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін; диспозитивність; сторони в цивільному процесі на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ч. 1 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ст. 208 ч. 1 п. 4, ст. 1047 ч. 1 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; сплата процентів за позикою є істотною умовою договору (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі …, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ст. 1049 ч.ч. 1, 3, ст. 1050 ч. 2 ЦК України).

Відповідно до вказаних вимог закону та положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 530, 610-612, 614, 622-624, 1050 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, виконати зобов`язання у відповідний строк, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, за відповідних умов дострокового.

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ч. 1 ЦК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Встановлено, що 10.09.2019 ОСОБА_1 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. за реєстровим № 964, за умовами якого, зокрема:

позикодавець надає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 10000,00 дол. США, що на день посвідчення договору відповідно до курсу НБУ (1 дол. США = 25,03 грн.) дорівнює еквіваленту 250300,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 10.09.2022 (п. 1.);

грошові кошти, які є предметом договору, передані позикодавцем та одержані позичальником у повному обсязі в момент його підписання договору, що підтверджується позичальником фактом підписання договору (п.п. 2, 3);

за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплачувати у гривнях позикодавцю 2% від суми залишку позики, визначеної у гривнях за курсом долара США на дату сплати процентів, до 11-го числа наступного місяця, позикодавець зобов`язаний надавати позичальнику розписку, що підтверджує отримання сплати чергової частини позики та відсотків (п.п. 4, 5);

у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань за договором у частині сплати процентів за позикою протягом трьох місяців поспіль позикодавець має право пред`явити вимогу про дострокове повернення позики;

у такому випадку строк виконання зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати процентів буде становити 10 календарних днів з моменту отримання вимоги (п. 7);

строк позовної давності по стягненню заборгованості за позикою, нарахуванню та стягненню процентів і неустойки за договором складає 10 років (п. 17);

у преамбулі та п. 18 договору сторони підтвердили, що діють добровільно та повністю розуміють і схвалюють зміст, умови договору, які є для них обов`язковими (а.с. 9).

У визначені договором позики від 10.09.2019 строки позичальник ОСОБА_2 не сплачував позикодавцю ОСОБА_1 проценти за користування позикою, у справі відсутні докази такої сплати, рівно як відсутні й докази повернення позики частинами.

29.07.2021 позикодавець ОСОБА_1 надіслав позичальнику ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення вимогу про дострокове повернення позики у десятиденний строк з дня отримання вимоги, оскільки станом на 28.07.2021 позичальником узагалі не виконувалися умови договору позики (а.с. 11, 12).

Позичальник ОСОБА_2 отримав вимогу кредитора 31.07.2021 (а.с. 10), однак, кошти за договором позики не сплатив, доказів будь-якої його реакції на вимогу у справі немає.

За наведеним позивачем у заяві розрахунком щомісячні проценти за позикою визначені як 2% від гривневого еквіваленту за обраним сторонами договору валютним курсом суми позики на день її надання (250300,00 грн х 2%= 5006,00 грн), за період з 11.09.2019 по 10.07.2020 включно (десять місяців) заборговані проценти за позикою склали 50060,00 грн.

Зважаючи на порушення позичальником ОСОБА_2 свого зобов`язання, позикодавець ОСОБА_1 11.05.2022 пред`явив до нього позов, що розглядається, визначивши у відповідних межах його підстави та предмет (ст. 13 ч. 1 ЦПК України) (а.с. 3-8).

Жодного спростування в належний процесуальний спосіб відповідачем факту наявності боргу за договором позики та його розрахунку по суті в справі немає ані на стадії розгляду її судом першої інстанції, ані на стадії апеляційного розгляду справи.

Ухвалою від 13.05.2022 суддя Іршавського районного суду відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 22-23).

Суд першої інстанції виконав свій процесуальний обов`язок (ст. 190 та інші норми ЦПК України) направивши 13.05.2022 матеріали позову та копію ухвали від 13.05.2022 про відкриття провадження в справі відповідачу за місцем його проживання, документи були отримані адресатом 18.05.2022, що підтверджується підписаним отримувачем повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 24, 27).

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов (ст.ст. 178, 191 та інші норми ЦПК України).

У підготовче судове засідання, призначене на 31.05.2022, належно повідомлений про нього відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань не заявляв і хоча неявка до суду за таких умов є з неповажних причин (ст. 131 ч. 3 ЦПК України), суд відклав підготовче судове засідання на 29.06.2022 (а.с. 30).

У подальшому суд неодноразово відкладав розгляд справи через неявку відповідача в судові засідання (29.06., 11.07.2.22.) (а.с. 39, 44-45). У судове засідання, призначене на 03.08.2022, належно повідомлений про нього відповідач ОСОБА_2 не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення до справи адвоката, суд задовольнив це клопотання та відклав розгляд справи на 14.09.2022 (а.с. 53-56).

У судове засідання, призначене на 14.09.2022, належно повідомлений про нього 05.08.2022 відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань щодо руху справи не заявляв, тож не з`явився до суду без поважних причин, справу було розглянуто за його відсутності, цього дня Іршавський районний суд ухвалив рішення про задоволення позову (а.с. 64-76).

Таким чином, доводи відповідача про порушення судом першої інстанції його процесуальних прав, що унеможливило належний захист від позову, цілком безпідставні та спростовуються документами справи. Понад те, не будучи позбавленим можливості ставити відповідним процесуальним порядком за наявності для того підстав питання про подання доказів на стадії апеляційного розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 жодних таких доказів на підтвердження його правової позиції в справі суду не подав.

Порушення відповідачем умов договору позики про щомісячну сплату процентів за користування чужими грішми протягом трьох місяців поспіль є згідно з договором самостійною та достатньою підставою для вимоги позикодавця про дострокову сплату всього заборгованого за договором, включно з процентами за позикою. Кредитор скористався своїм передбаченим договором і законом правом, змінив строк виконання зобов`язання та зажадав дострокового повного розрахунку за договором позики.

За наявності укладеного сторонами в нотаріальній формі договору позики будь-які усні твердження, міркування щодо наявності чи відсутності певних умов договору, про зміну умов договору, врегулювання відносин на інших, аніж визначені договором, умовах тощо до уваги братися не можуть і правового значення в спорі не мають. Крім того, позивач заперечує досягнення з відповідачем домовленості про інші, аніж визначені договором, умови позики. Зміни до договору позики, коли б такі мали місце, повинні були бути вчиненні в тій самій формі, в якій був укладений договір (ст. 654 ЦК України), такі зміни сторонами договору не вчинялися.

Виходячи з наведеного твердження в апеляційній скарзі по суті спору, зокрема, про додержання відповідачем умов договору позики та відсутність у кредитора підстав для пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованого є цілком бездоказовими міркуваннями та припущеннями, на яких доказування ґрунтуватися не може (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Боржник не довів відсутності його вини в порушенні зобов`язання.

Відтак, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення обґрунтованого та доведеного позову з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію відповідача, яка правильності по суті, законності та справедливості рішення суду не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Іршавського районного суду від 14 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 31 серпня 2023 року.

Судді