КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/1845/22
Провадження № 2/133/135/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2023 м. Козятин

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Кучерук І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0258, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0516 га, кадастровий номер :01:001:0259, призначену для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2002 їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний вище житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, біля будинку розташована земельна ділянка площею 0,0516 га, призначена для для ведення особистого селянського господарства. Дані земельні ділянки належали на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (колишня власниця будинку). Однак під час укладення договору купівлі-продажу будинку ними не було вирішено питання про земельні ділянки. ОСОБА_2 передала їй оригінал державного акту на землю, тому вона вважала, що зможе її переоформити у будь-який час.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач надав до суду заяву (відзив), в якій позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26.06.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями до нього, що знаходиться в АДРЕСА_2 . На земельній ділянці знаходиться один жилий будинок "А" з прибудовою, глинобитний, 1955 року побудови, житловою площею 29,3 кв. м, господарські будівлі: сарай "Б", сарай "В", погіб "Г", сарай "Д". Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу та зареєстровано державним реєстратором Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 17.02.2020 №114 (а.с.6, 7).

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №050566 від 07.03.2002 ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,3016 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0516 га, що розташована на території АДРЕСА_1 (а.с.8).

Із Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.06.2022 вбачається, що відповідно до загальних відомостей земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0258, з цільовим призначенням 02.01 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . Державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі від 10.02.2022; ПП «Земельний центр». Реєстрація земельної ділянки здійснена віддлом №1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держзгеокадастру у Кіровоградській області 16.06.2022 (а.с.9-10).

З Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.06.2022 вбачається, що відповідно до загальних відомостей земельна ділянка, площею 0,0516 га, кадастровий номер :01:001:0259 з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого підсобного господарства, перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . Державна реєстрація здійснена ПП «Земельний центр». Реєстрація земельної ділянки здійснена віддлом №7 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держзгеокадастру у Вінницькій області 17.06.2022 (а.с.11-12).

Згідно з витягом з рішення про затвердження назви вулиць та нумерації будинків населених пунктів Михайлинскої сільської ради Козятинського району Вінницької області с. Михайлин та АДРЕСА_3 перенумеровано на №39 (а.с.13).

Також установлено, що договорі зазначено про купівлю-продаж лише будинку та не згадується про перехід права власності на земельну ділянку.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (26.06.2002), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01.01.2002, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №6-2цс15, від 12.10.2016 у справі №6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі №6-253цс16, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17 не знайшла підстав для відступу від них.

За змістом ст.39 ЗК України (в чинній редакції) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з п. 3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 №44 (далі - ДБН 360-92, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до площі садибної ділянки включається площа забудови житлових будинків, господарських будівель.

У розділі «Сельбищна територія сільських поселень» ДБН 360-92 визначено вимоги до площі земельної ділянки для забудови.

У п. 3.27 ДБН 360-92 передбачено, що основним типом житлової забудови у сільських населених пунктах є одно-, двоповерхова з присадибними ділянками і господарськими будівлями для ведення особистого підсобного господарства.

За правилами п. 3.28 ДБН 360-92 розміри присадибних земельних ділянок у сільських населених пунктах установлюються сільською радою відповідно до чинного ЗК України. Для підвищення компактності забудови присадибна ділянка може бути розділена на дві частини: приквартирну, яку виділяють біля будинку, і ділянку для городу, яку виділяють за межами житлової зони.

Розмір частини присадибної земельної ділянки, яку виділяють біля будинку, визначається завданням на проектування за місцевими умовами з урахуванням наявності садибного фонду і демографічної структури населення. Решта присадибної ділянки виділяється за межами житлової зони.

Таким чином, судом встановлено, що на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.06.2002 позивач фактично набула право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою (землі житлової та громадської забудови) АДРЕСА_2 , в розмірах, необхідних для його обслуговування - 0,25 га, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Водночас підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0516 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного (селянського) господарства відсутні, оскільки порядок набуття у власність такої категорії земель - землі сільськогосподарського призначення не регулюється ст. 120 ЗК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст.259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0258, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову в частині визнання права власності та земельну ділянку площею 0,0516 га, кадастровий номер :01:001:0259, призначену для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий.

Повне судове рішення складено 18.09.2023.

Суддя І.М. Кучерук