У х в а л а

05 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 736/13/21

провадження № 61-12468ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2021 року, рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу у розмірі 142 984,00 грн, суму винагороди за користування коштами в розмірі 231 635,00 грн, а всього 374 619,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 червня 2017 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 132 000,00 грн, що станом на день надання позики - 24 червня 2017 року, еквівалентно 5 057 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язалась повернути до 31 січня 2018 року. Також відповідач зобов`язалась виплачувати грошову винагороду за користування наданими у власність грошовими коштами у розмірі 3% від загальної суми коштів на місяць. Позивач зазначав, що сума боргу відповідачем не була повернута у визначений строк, і 05 червня 2018 року відповідач надала позивачу розписку, в якій повідомляла, що кошти, отримані нею згідно розписки від 24 червня 2017 року, будуть нею повернуті до 31 липня 2018 року. Оскільки відповідач не повернула грошові кошти за договором позики, позивач просив стягнути з неї на свою користь суму основного боргу у розмірі 142 984,00 грн, суму винагороди за користування коштами у розмірі 231 635,00 грн.

Заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 374 619,00 грн, із яких сума основного боргу - 142 984,00 грн, сума винагороди за користування коштами 231 635,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2021 року було скасовано заочне рішення Корюківського районного суду від 01 квітня 2021 року у даній цивільній справі № 736/13/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд даної справи було призначено в загальному позовному провадженні.

Розпорядженням в.о. голови Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2021 року, дану цивільну справу було передано для розгляду до Щорського районного суду Чернігівської області.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 194 464,00 грн в рахунок погашення боргу за договором позики, укладеним у формі розписки від 24 червня 2017 року, з яких: 142 984,00 грн - основна сума позики; 51 480,00 грн - відсотки, згідно зі статтею 1048 ЦК України.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 року, в оскаржуваній частині, залишено без змін.

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 (далі - заявник) надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2021 року, рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2023 року.

У касаційній скарзі представник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2021 року, рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51 480,00 грн процентів за користування позикою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 231 635,00 грн процентів за користування позикою. В решті судові рішення залишити без змін.

Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані

з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2023 року - 2 684,00 грн.

Предметом позову у справі про стягнення заборгованості за договором позики, а саме стягнення суми основного боргу у розмірі 142 984,00 грн, та суми винагороди за користування коштами у розмірі 231 635,00 грн, а всього 374 619,00 грн.

Ціна позову складає 374 619,00 грн, яка на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі не підлягають касаційному оскарженню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не заявлені та не обґрунтовані, судом під час вивчення касаційної скарги такі винятки не встановлені.

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення

у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом

(пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції», «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

З урахуванням указаного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2021 року, рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська