Справа № 331/5561/23
Провадження № 2/331/2017/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жукової О.Є

за участю секретаря : Мироненко О.В.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , 28.08.2023 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач , який є її колишнім чоловіком, з березня 2022 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, не несе витрати з утримання житла, чим порушує її права як власника.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року провадження по справі відкрито.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд спрви у його відсутність.

Відповідач позов визнав, в наданій заяві просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено ,що разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Так судом встановлено , наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2017 року за Договором купівлі-продажу квартири , посвідченим приватним нотаріусом ЗМЕО Тізенберг Д.Д., позивач ОСОБА_1 набула права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

04 квітня 2023 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі 331/1487/23 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 грудня 2017 року, було розірвано .

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи.

З березня 2022 року і до теперішнього часу ОСОБА_3 в квартирі позивача не проживає. Вказана обставина визнана відповідачем в наданій суду заяві . Оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, вказані обставини в силу ч.1 ст, 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Статтею 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК УКраїни) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач в спірному житлі не проживає без поважної причини з березня 2022 року, тобто більше року.

З огляду на вищевикладене , суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову наразі у суду немає.

Таким чином, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямзадовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 22 вересня 2023 року.

Суддя: О.Є. Жукова