Провадження № 2/638/1185/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Черкашиної Д.А.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.07.2013 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/10469/13-ц було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюб у сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач змінила своє прізвище ІНФОРМАЦІЯ_2 на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_5 . Дитина проживає разом з позивачем. До серпня 2021 року відповідач добровільно сплачував кошти на утримання дитини, однак з того часу жодної матеріальної допомоги від відповідача не надходить, а так як існує обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, то це є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Офіційної домовленості між батьками щодо участі другого з батьків в утриманні спільної дитини немає, позивачу недостатньо коштів на утримання та забезпечення потреб дитини. Відповідач станом на 23.08.2021 року проходив службу в зоні АТО, що на думку позивача, свідчить про його зайнятість та отримання доходу. Крім цього, відповідачу на праві власності належить нерухоме майно: 4 квартири, 1 житловий будинок, 2 земельні ділянки та транспортний засіб.

Більш актуальна інформація щодо матеріального становища відповідача у позивача відсутня.

В зв`язку з чим, враховуючи наявність у відповідача офіційного працевлаштування, з метою найкращого забезпечення інтересів та потреб дитини, просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, до суду не надав, але на електронну пошту суду від нього надійшла заява з проханням долучити до матеріалів справи постанови про відкриття виконавчого провадження №38408, №38415 від 22.06.2021 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по справі №638/18064/21 від 02.02.2022 року та про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_6 до досягнення дитиною трирічного віку.

Зазначені обставини, що ним сплачуються аліменти на утримання дитини та матері дитини, відповідач просив врахувати при ухваленні рішення по цій справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.12.2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК Україні, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що не заперечується сторонами, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2013 року шлюб між ОСОБА_8 до ОСОБА_2 розірвано.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 07 червня 2019 року зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис за № 215 від 07 червня 2019 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблений відповідний актовий запис за №4571 від 10.10.2008 р., її батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки про реєстрації місця проживання за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_1 є зареєстрованою з 23.02.2005 р. по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю за адресою її місця реєстрації.

З довідки від 23.08.2021 р. за №673, виданої військовою частиною НОМЕР_3 Міністерства оброни України вбачається, що сержант ОСОБА_2 в період з 24.07.2019 по 13.01.2020, з 05.02.2020 по 20.04.2020, з 01.05.2020 по 17.06.2020, з 27.06.2020 по 11.07.2020, з 14.12.2020 по 26.05.2021, з 18.06.2021 по 12.07.2021, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.11.2020 року щодо суб`єкта фізичної особи ОСОБА_2 , останньому належить на праві власності: квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, орган, що здійснив державну реєстрації земельної ділянки: Міськрайонне управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Одеська обл., Березівський р-н, с/рада Заводівська; квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 ; будинок за адресою: АДРЕСА_5 та транспортний засіб.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття закріплений частиною 2 статті 51 Конституції України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, а не солідарним.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН).

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру... Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

За приписами ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч.9 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», також зазначено про те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом, та за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо).

Частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17).

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти для утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Беручи до уваги те, що відповідачем не надається матеріальна допомога для утримання неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку, що право неповнолітньої дитини на матеріальне утримання з боку батька порушено і підлягає судовому захисту.

Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню частково.

При визначенні способу стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення

Позивач в заявлених позовних вимогах просить суд стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій формі.

При цьому, посилається на те, що відповідач офіційно працевлаштований, станом на 23.08.2021 року проходив службу в зоні АТО, що на думку позивача, свідчить про його зайнятість та отримання доходу, однак, більш актуальна інформація щодо матеріального становища відповідача у позивача відсутня.

З наведеного вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує дохід, відомостей, що відповідач має нерегулярний дохід та працює неофіційно суду не надано.

Також, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач надав суду постанови про відкриття виконавчого провадження №38408, №38415 від 22.06.2021 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 по справі №638/18064/21 від 02.02.2022 року та про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_6 до досягнення дитиною трирічного віку.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Обставини зміни сімейного стану відповідача та сплата ним за рішенням суду аліментів на утримання іншої дитини - малолітньої дитини - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стали відомі суду під час розгляду цього позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням доказів того, що у відповідача є стягнення по іншим аліментним зобов`язанням суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частці від заробітку (доходу) відповідача, що на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей.

Вказаний розмір аліментів з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, принципу співмірності та пропорційності справи є реальним, який відповідач здатен сплачувати позивачу на користь своєї неповнолітньої дитини.

За таких обставин, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, з урахуванням встановлених законодавцем гарантій, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення наявність у нього аліментних зобов`язаннь з утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає за доцільним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки, позивача за даною категорією справ звільнено від сплати судового збору, судом ухвалено рішення на користь позивача, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставкою яка діяла станом на час звернення позивача з даним позовом до суду, тобто, в сумі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, керуючись ст., ст.10, 11, 76-82, 141, 263 - 265, 268, 274, 353-355, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_7 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_8 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ,зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_6 ) на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова.

Головуючий: