Справа №200/4037/17
Провадження №2/932/2880/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

представника позивачів: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: Шоста дніпровська Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Євген Володимирович про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

13.03.2017 ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом у якому просив визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. 05.08.2016 за №2674.

Ухвалою суду від 28.04.2017 відкрито позовне провадження у справі, призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 27.01.2021 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І.

Ухвалою суду від 12.04.2022 замінено позивача ОСОБА_6 на його правонаступників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 03.03.2023 (без видання до нарадчої кімнати) прийнято до розгляду заяву позивачів про зміну предмету позову, згідно якої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять визнати за ними, в порядку спадкування, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.05.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивачі зазначають, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним спадкоємцем за законом був її племінник ОСОБА_6 . Проте останній не зміг успадкувати майно у зв`язку із наявністю заповіту. Позивачі є спадкоємцями ОСОБА_6 .

Складений ОСОБА_7 завіт вважають нікчемним, оскільки були відсутні підстави для підписання заповіту від імені останньої іншою особою. Зокрема ОСОБА_7 24.10.2016 самостійно підписала договір про розірвання договору довічного утримання, а в медичних документах відсутні покликання на хвороби зору.

Тому позивач звернулися за захистом свого права до суду та просять визнати за ними право власності на спадкове майно.

Відповідач відзиву не подавала.

У запереченнях приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. зазначає, що заповіт було посвідчено у відповідності до вимог законодавства. Звертає увагу на нерозбірливий напис заповідача у договорі про розірвання договору довічного утримання. Вказує на відсутність доказів на підтвердження позовних вимог. Аналогічні доводи наведені приватним нотаріусом в судовому засіданні 15.06.2023.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, навела обґрунтування, аналогічне позовній заяві.

Відповідач та її представник заперечили проти позову. Зазначили, що в момент посвідчення заповіту ОСОБА_7 була дієздатною, розуміла значення своїх дій та могла ними керувати. Заповіт відповідав волі останньої. Остання не могла самостійно прочитати та підписати заповіт у зв`язку із хворобою, про що вказано у заповіті. Заповіт за формою та порядком посвідченням відповідає вимогам законодавства.

Інші особи в судове засідання не з`явилися.

Обставини, встановлені судом.

ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.09.1193, на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

05.08.2016 ОСОБА_7 склала заповіт в користь відповідача ОСОБА_2 . Заповіт підписано ОСОБА_8 , при свідках ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . У заповіті вказано «у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 має похилий вік та хворобу очей, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у її та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитано уголос запрошеними свідками ОСОБА_10 … та ОСОБА_9 …, та підписаний ОСОБА_8 …».

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 є сином ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Свідоцтва про народження ОСОБА_12 чи ОСОБА_13 або інших доказів, що один із вказаних осіб (батьків ОСОБА_6 ) є братом/сестрою ОСОБА_7 не надано.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно спадкової справи після ОСОБА_7 : ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини 13.12.2016; ОСОБА_6 звернувся із відповідною заявою 31.01.2017 (до заяви документів на підтвердження родинних зв`язків не долучив).

Постановою від 07.03.2017 державний нотаріус Сьомої нотаріальної контори відмовив ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_7 . У постанові вказано про наявність заповіту. У постанові також вказано про надання свідоцтва про народження ОСОБА_6 , про народження ОСОБА_7 та свідоцтва про шлюб останньої.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть, причиною смерті ОСОБА_7 є хронічна недостатність кровообігу, кардіосклероз дифузний, хронічна ішемічна хвороба серця з гіпертонією.

На ухвалу суду КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» надано копію амбулаторної картки ОСОБА_7 , із якої вбачається, що остання за 2016 рік була оглянута лікарем чотири рази в дома, в квіті проходила лікування в стаціонарі.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із наданої суду копії спадкової справи після останнього, його спадкоємцями є його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

30.01.2015 ОСОБА_7 зверталася за призначенням житлової субсидії для чого подавала заяву та декларацію. Вказані документи заповнені чітко та зрозуміло.

У договорі про розірвання договору довічного утримання, посвідченого 24.05.2016, ОСОБА_7 підписалася та вказала власне прізвище та ініціали самостійно. При цьому записи не розбірливі, букви криві.

Довіреність від імені ОСОБА_7 від 05.08.2016 підписана іншою особою через «похилий вік та хворобу очей».

Допитні у якості свідків учасники посвідчення заповіту, а саме підписант ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_9 підтвердили участь в укладенні заповіту в 2016 році. Усі у той чи інший спосіб ствердили про неможливість ОСОБА_7 самостійно прочитати заповіт (поганий зір, нерозуміння). Свідки вказали, що заповіт зачитувався в голос, ОСОБА_7 розуміла його зміст та погоджувалася із ним.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У відповідності до ч.3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

За приписами абзацу третього ч.2 ст.1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1253 ЦК України: у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (ч.2); свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю (ч.3); свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт (ч.4); Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (ч.5); у текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (ч.6).

За приписами ч.2 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

За приписами ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю; тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 461/2565/20.

У постанові Верховного Суду від 09.06.2022 в справі №369/1913/17 вказано, що право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

У постанові Верховного Суду від 09.06.2021 в справі №755/8686/17 зазначено, що аналіз абзацу 1 частини четвертої статті 207 ЦК України свідчить, що у певних випадках допускається підписання правочину іншою особою, якщо сторона правочину має різного роду вади, що заважають їй це зробити. У цьому разі порядок підписання іншою особою правочину регламентується частиною четвертою статті 207 ЦК України. Особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов`язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. Її роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09.06.2022 в справі №369/1913/17, від 20.07.2022 в справі №461/2565/20, про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

1. Рукоприкладник та свідки підтвердили, що складений ОСОБА_7 заповіт відповідав її внутрішній волі. Цього факту позивачами не спростовано.

Вказана обставина має важливе значення при вирішення спору з огляду на принцип свободи заповіту який включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

2. В заповіті вказано що через похилий вік та хворобу очей заповідач не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту.

Викладене узгоджується із показаннями свідків, яких суд заслухав в судовому засіданні.

Викладене також узгоджується із здобутими письмовими доказами. Так 30.01.2015 ОСОБА_7 мала нормальний почерк (слова зрозумілі, букви акуратні, рівні та однакові, підпис акуратний та лінії рівні). 24.05.2016 власний підпис, прізвище та ініціали остання зазначила нерозбірливо, букви та лінії криві, «тримтячі». 05.08.2016, у дань посвідчення заповіту, довіреність від імені останньою також була підписана іншою особою.

За вказаних обставин заповіт було правомірно посвідчено при свідках та підписано рукоприкладником.

Доводи позивача про відсутність записів про хворобу очей у медичних документах ОСОБА_7 не спроможні спростувати вказаного висновку.

Доводи представника позивача про певні неточності у показаннях свідків також не беруться до уваги. Відповіді неточності можуть бути зумовлені їх допитом після спливу майже 6 років від події. Крім того усі свідки підтвердили факт посвідчення заповіту, вільне волевиявлення заповідача та певні труднощі із самостійним прочитанням та підписанням заповіту.

3. Окрім наведеного вище, суд враховує наступне. Позивачі стверджують, що ОСОБА_6 є племінником ОСОБА_7 .

Проте позивачами не долучено свідоцтва про народження одного зі батьків ОСОБА_6 чи інших доказів на підтвердження того, що один із батьків ОСОБА_6 є рідним братом чи сестрою ОСОБА_7 . Відповідні докази не надані суду, вони відсутні у спадковій справі та про них не вказано у постанові нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно не доведено той факт, що ОСОБА_6 має право спадкування після ОСОБА_7 .

Також у наданих позивачами документах є відмінності у прізвищах: « ОСОБА_6 »; « ОСОБА_6 »; « ОСОБА_4 ». Із цього приводу жодних пояснень та доказів позивачами не надано.

За встановлених обставин суд приходить до твердого переконання, що складений ОСОБА_7 заповіт відповідав її волі, а його підписання рукоприкладником у присутності двох свідків було обґрунтованим та мало законодавчо визначені підстави.

Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 08.09.2023.

Суддя: В.І. Цитульський