Справа № 729/764/23
2/729/262/23 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач у позовній заяві до суду просить розірвати з відповідачкою шлюб.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.09.2002 року перебуває в шлюбі з відповідачкою, який зареєстрований виконкомом Озерянської сільради Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис № 03.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причиною розлучення стало те що, вони не змогли по взаємній згоді вирішувати питання подружнього життя. На примирення не згоден, так як, впевнений, що зберегти сім`ю неможливо.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01.06.2023 року позов прийнято до провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

10.08.2023 року сторонам у справі був наданий строк для примирення за клопотанням відповідачки строком на один місяць до 11 вересня 2023 року.

01.09.2023 року відповідачка через канцелярію суду надала заяву, в якій просила надати строк для примирення ще на 2 місяці.

11.09.2023 року провадження у справі було поновлено та продовжено розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив що строк на примирення позитивного результату не дав, тому в його продовженні не бачить сенсу. Раніше він попереджав відповідачку змінити свою поведінку, яка може привести до подачі ним позову про розлучення. На даний час він наполягає на розірванні шлюбу, просить задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні відповідачка заперечувала щодо розірвання шлюбу, просила суд надати їм ще строк для примирення на два місяці, оскільки бажає зберегти сім`ю. Протягом наданого судом строку для примирення вона робила все те, що потрібно робити жінці. Також зазначила, що свою згоду на розірвання шлюбу надасть тільки за умови, коли вирішить свої побутові питання, пов`язані з житлом.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до таких висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з 27.09.2002 року перебувають у шлюбі, що зареєстрований виконкомом Озерянської сільради Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 03(а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 4, 5).

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, наданий судом строк для примирення позитивних результатів не дав, на повторне примирення не згоден, просить вирішити спір по закону.

Суд вважає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Наданий судом сторонам місячний строк на примирення позитивного результату не дав, сторони не примирилися, сім`я не відновилася, позивач категорично відмовляється від надання повторного строку для примирення та наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином, підстав надавати ще строк для примирення суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Категоричне заперечення відповідачкою розірвання шлюбу з підстав вирішення нею побутових питань, пов`язаних з житлом , не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та надання судом додаткового строку для примирення, оскільки судом було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.

Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 279ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 27.09.2002 року виконкомом Озерянської сільради Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис № 03 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко