Справа № 703/1870/23
20 вересня 2023 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Крамної Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок - під літерою «А» (загальною площею 62,9 кв.м. та житловою площею 37,9 кв.м.), прибудова - під літерою «а», ганок - під літерою «а1», сарай - під літерою «Б», вбиральня - під літерою «В», душ - під літерою «Д», погріб - під літерами «п/д», хвіртка №1, огорожа №2, питна колонка під літерою «К». Зазначене домоволодіння належало померлому на підставі договору міни від 22 вересня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом державної нотаріальної контори Петриковського району Гомельської області, Республіка Білорусь, зареєстрованого в реєстрі за № 2042.
Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина та, відповідно, мати позивача ОСОБА_4 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, а крім того вона звернулася до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк із відповідною заявою про прийняття спадщини.
При цьому ОСОБА_4 , прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 у спосіб, передбачений статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, не встигла переоформити її на своє ім`я, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.
Позивач прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 шляхом подачі до Смілянської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа.
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв рідний брат позивача, відповідач по справі ОСОБА_2 , оскільки у встановлений законом шестимісячний строк також звернувся із заявою про прийняття спадщини до Смілянської державної нотаріальної контори.
З метою оформлення права власності на спадкове майно за законом, що лишилось після смерті матері ОСОБА_4 , якій належала спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_3 та яку вона не встигла оформити у встановленому законом порядку, позивач 22 березня 2023 року звернулася із відповідною заявою до державного нотаріуса Смілянської ДНК Зайцевої O.A.
Разом з тим, постановою державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 22 березня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, що лишилось після смерті ОСОБА_4 , титульним власником якого лишається ОСОБА_3 , з підстав того, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння знаходиться у сина померлої ОСОБА_2 , який відмовляється його надавати як державному нотаріусу так і позивачу.
В зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного спадкового майна в порядку спадкування по закону, оскільки в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості.
Ухвалою судді від 01 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.
Правом для надання відзиву відповідач не скористався.
Ухвалою суду від 11 липня 2023 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду із заявою згідно якої просила справу розглядати без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
З урахуванням положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена в її заяві про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області 13 червня 2002 року (а.с.5).
Як вбачається з довідки № 599-о виданої Смілянським відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 07 вересня 2022 року ОСОБА_3 на підставі договору міни від 22 вересня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом державної нотаріальної контори Петриковського району Гомельської області, Республіка Білорусь, зареєстрованого в реєстрі за № 2042, є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
За життя ОСОБА_3 заповіту не складав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом.
Листом Смілянської державної нотаріальної контори № 551/02-14 від 18 травня 2023 року повідомлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до Смілянської державної нотаріальної контори звернулася із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 . На підставі поданої заяви була заведена спадкова справа № 1307/2002. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказане об`єктивно підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 72453460 від 12 травня 2023 року (а.с.21,22).
Відповідно до довідки квартального комітету № 3 Смілянської міської ради № 132717 від 22 квітня 2023 року на час смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 . Вони проживали разом та вели спільне господарство (а.с. 16).
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8)
Відтак з матеріалами справи підтверджується обставина, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 у порядку, встановленому статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та шляхом звернення до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк із відповідною заявою про прийняття спадщини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 02 січня 2018 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с. 4).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 29 серпня 1945 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 19 жовтня 1965 року вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 доводиться донькою померлого ОСОБА_3 та померлої ОСОБА_4 (а.с. 7,8).
За життя ОСОБА_4 заповіту не складала, а тому спадкування належного їй майна повинно відбуватися за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
З листа завідувача Смілянської державної нотаріальної контори № 1172/02-14 від 20 вересня 2023 року вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підставі поданої заяви була заведена спадкова справа №183/2018. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказане також підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73880709 від 08 вересня 2023 року.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач та відповідач є спадкоємцям, першої черги по закону після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як є сином та донькою померлої та прийняли спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, звернувшись із відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. Відтак, з урахуванням відсутності інших спадкоємців першої черги, які виявили бажання прийняти спадщину та звернулися до нотаріальної контори з заявою відповідного змісту, частки позивача та відповідача у спадковому майні, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 є рівними та складають по 1/2 частині спадкового майна.
Згідно постанови нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 березня 2023 року, вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо майна, яке остання прийняла, однак не оформила спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом зазначено, що під час підготовки документів до видачі свідоцтва про право на спадщину, було з`ясовано, що спадщину після померлої ОСОБА_4 прийняли її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з підстав того, що між спадкоємцями виник спір, де один із спадкоємців (син померлої) відмовляється надавати іншому спадкоємцю (дочці) правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння (а.с. 13).
Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.
Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.
Судом встановлено, що позивач зверталася до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно по закону після смерті матері ОСОБА_4 , однак постановою нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 22 березня 2023 року, їй відмовлено у його видачі, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння знаходиться у відповідача ОСОБА_2 , який відмовляється його надавати як державному нотаріусу так і позивачу.
Враховуючи, що у позивача ОСОБА_1 відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння, яка входить до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , титульним власником якого залишається ОСОБА_3 , оскільки такий документ перебуває у відповідача ОСОБА_2 , однак не подається ним до нотаріальної контори та не передається позивачу, за вказаних обставин спадкоємець ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити у нотаріуса спадщину, яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.
На стягненні судових витрат із відповідача, які складаються із судового збору позивач не наполягала.
На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 334, 392,1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273, 280-284, 289 ЦПК України, -
вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок - під літерою «А» (загальною площею 62,9 кв.м. та житловою площею 37,9 кв.м.), прибудова - під літерою «а», ганок - під літерою «а1», сарай - під літерою «Б», вбиральня - під літерою «В», душ - під літерою «Д», погріб - під літерами «п/д», хвіртка №1, огорожа №2, питна колонка «К».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Головуючий: Ю. В. Крива