Справа №705/5201/19
2/705/228/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Остропольській О.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Агрофірма «Базис» про визнання договору оренди земельної частки (паю), земельної ділянки недійсним та зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання договору оренди земельної частки (паю), земельної ділянки недійсним та зобов`язання повернути земельну ділянку, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна бабка ОСОБА_3 , 1944 року народження.

23.08.2019, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом їй передано у володіння спадщину померлої ОСОБА_3 , а саме земельну ділянку площею 3,8054 га, кадастровий номер :03:000:0805, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Городецької сільської ради Уманського району Черкаської області.

За життя, ОСОБА_3 повідомляла їй, що має земельну ділянку, пай, який за домовленістю обробляє та використовує у своїй діяльності Фермерське господарство «Агрофірма «Базис». З її слів будь-яких договорів з відповідачем вона не підписувала, а лише розписувалася у якихось документах під час отримання коштів від ФГ за користування земельною ділянкою. Також вона повідомила, що договори мають укладати молодші, а вона у цьому не розуміється, тому і домовилася з відповідачем усно.

Після оформлення спадщини за законом, нею у домоволодінні померлої було знайдено ксерокопію договору № 553 оренди земельної частки (паю), земельної ділянки від 02.03.2004 та додаткової угоди до вказаного договору від 25.12.2008.

У цих документах сторонами значилися орендар ФГ «Агрофірма «Базис», орендодавець ОСОБА_3 . Проте, підписи її бабки ОСОБА_3 під вказаними документами були підробленими.

В подальшому, посилаючись на те, що договору № 553 оренди земельної частки (паю), земельної ділянки від 02.03.2004 та додаткової угоди до вказаного договору від 25.12.2008 її бабка ОСОБА_3 не підписувала вона неодноразово зверталася до відповідача та конкретно його власника ОСОБА_4 з вимогою пред`явити для перевірки оригінали вказаних документів, а саме договору № 553 оренди земельної частки (паю), земельної ділянки від 02.03.2004 та додаткової угоди до вказаного договору від 25.12.2008 року. Проте, на її телефонні та особисті звернення будь-якої відповіді отримано не було, у зв`язку з цим вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Просить суд визнати недійсним договір від 02.03.2004 за № 553 оренди земельної частки (паю), земельної ділянки.

Зобов`язати відповідача Фермерське господарство «Агрофірма «Базис» повернути їй, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельну ділянку загальною площею 3,8054 га, кадастровий номер :03:000:0805, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Городецької сільської ради Уманського району Черкаської області.

Судові витрати стягнути з відповідача в повному обсязі.

Представником відповідача ФГ «Агрофірма «Базис» до суду направлено відзив, у якому просять суд вчинити дії щодо усунення недоліків позовної заяви, а також просять суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.

02 березня 2004 року між ОСОБА_3 (орендодавцем) та ФГ «АФ «Базис» (орендарем), було укладено договір № 553 оренди земельною частки паю, земельної ділянки. За умовами вказаного договору орендодавець передала в оренду орендареві свою земельну ділянку площею 3,8054 га на строк 5 років (п. 2.2 договору) зі сплатою орендної плати в розмірі 1,5 % вартості земельного паю (п. 2.3 договору), що на момент укладення договору складало 463,60 грн. Вказаний договір зареєстровано в Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Городецької сільської ради 22 квітня 2004 року за номером 553.

Відповідно до додаткової угоди від 25 грудня 2008 року до договору оренди землі № 553 від 02 березня 2004 року між орендодавцем та орендарем було внесено зміни та доповнення до договору оренди в частині строку до 25 грудня 2018 року (п. 1 додаткової угоди № 1) та в частині сплати орендної плати до 3 % від нормативно грошової оцінки (п. 3 додаткової угоди № 1).

Додаткова угода № 1 була зареєстрована в Уманському райвідділі ЧРФ ЦДЗК від 10 квітня 2008 року.

25 травня 2016 року між орендодавцем та орендарем було укладено додаткову угоду № 158-2/2016 до договору оренди земельної ділянки № 553 від 02 березня 2004 року.

Додаткову угоду № 2 було укладено після виготовлення та у зв`язку з виготовленням технічної документації на земельну ділянку силами та за кошти відповідача, в наслідок чого було присвоєно кадастровий номер земельній ділянці :03:000:0805, виготовлення витягу з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що склало на той час 105638,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 додаткової угоди № 2 договір укладено на 25 років. Відповідно до п. 4 додаткової угоди № 2 внесено зміни в п. 2.3 договору та підвищено орендну плату до 7 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складало на момент укладення додаткової угоди № 2 7394,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла орендодавець та, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 2019 року, земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0805 успадкувала громадянка ОСОБА_2 позивач у справі.

Відповідно до відомості по видачі орендної плати по орендодавцю ОСОБА_3 вбачається, що починаючи з 2009 року моменту введення в дію додаткової угоди № 1 орендодавець ОСОБА_3 , а потім і позивач, як спадкоємець, отримувала підвищені суми орендної плати, а тому означений доказ на ряду з поданими відповідачем податковими розрахунками сум доходу, нарахованими на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку по ФГ «АФ «Базис» дійсно сторонами договору та додаткових угод № 1 та № 2, виконувалася угода з оренди землі первинна угода та додаткові угоди № 1 та № 2.

За умовами організованого у ФГ «АФ «Базис» порядку укладення договорів оренди землі з орендодавцями кожен орендодавець особисто розписується про передачу та отримання оригіналів своїх правових документів для укладення договорів та додаткових угод з оренди землі, особисто розписується за отримання своїх екземплярів договорів оренди чи додаткових угод. Тому відповідач подає суду письмові докази про те, що орендодавець особисто отримувала в ФГ «АФ «Базис» оригінал свого земельного акту 25 травня 2016 року та додаткову угоду 07 червня 2017 року, про що маються її підписи в Журналі обліку укладених договорів оренди та виданих оригіналів правових документів орендодавцям по ФГ «АФ «Базис».

Орендодавець ОСОБА_3 сповна була обізнана в своїх правах та не була за життя, як вказує позивач, такою, що не розуміється на паперах і ставить свої підписи аби де для отримання своєї орендної плати, адже все життя працювала страховим агентом в НАЗСК «Оранта», була юридично грамотною та мала вищу освіту, сама все своє життя укладала угоди та розуміла значення укладеного договору.

Припущення позивача та доводи про те, що ніби бабуся повідомила позивачу, що не підписувала жодних договорів не ґрунтується на здоровому глузді, адже спростовується в загальному порядку наявними підписами на документах, у відомості про отримання орендної плати, в журналі обліку укладених договорів оренди та виданих оригіналів правових документів орендодавцям по ФГ «АФ «Базис», а також факту нарахування та сплати за орендовану земельну ділянку земельного податку та інших податків та зборів, чого не робила сама орендодавець, однак мала б роботи в разі відсутності укладеного саме письмового договору оренди та з відповідною державною реєстрацією договору, а потім і державною реєстрацією права оренди.

Відповідно відомості по видачі орендної плати по орендодавцю ОСОБА_3 вбачається, що після оформлення спадщини сама позивач ОСОБА_2 отримувала в ФГ «АФ «Базис» орендну плату в сумі 10317,98 грн., чим також висловила свою волю на продовження дії договору оренди з ФГ «АФ «Базис».

На думку представника відповідача позивач не навів об`єктивних підстав недійсності договору оренди, а тому її позов не підлягає до задоволення.

Крім того, вважає, що позивач при зверненні до суду невірно сплатила судовий збір, а саме у позові ставиться дві позовні вимоги, одна майнового характеру, одна немайнового, а сплачено лише за позовну вимогу немайнового характеру. Також позивачем не вказано ціни позову, що також підтверджує необхідність зобов`язати позивача усунути недоліки позову.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Пояснив, що його довіритель прийняла спадщину після смерті своєї бабки ОСОБА_3 . Вирішуючи питання щодо розпорядженням спадковим майном, позивач виявила у документах померлої копію договору оренди земельної ділянки, оглянувши який зрозуміло, що підпис у договорі ставила не спадкодавець. Крім того, позивач пам`ятає, як за життя ОСОБА_3 зазначала, що в усній формі домовилася з керівництвом ФГ «АФ «Базис» про те, що вони будуть тимчасово, за необхідності, використовувати її земельну ділянку, але ніяких договорів вона укладати не буде. Підтвердив, що кошти за оренду земельної ділянки спадкодавець отримувала, але ці кошти отримувалися на виконання усної домовленості. Оскільки спадкодавець за життя не укладала письмових договорів з відповідачем по справі, про що свідчить її підроблений підпис у договорі, такий договір є удаваним, а тому має бути визнаний недійсним. Його наявність порушує майнові спадкові права позивача у справі, відповідач відмовляється від вирішення цього питання у досудовому порядку, тому позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги не визнають, підтримує факти, викладені у відзиві, та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши представника позивача, врахувавши позицію представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, із врахуванням заперечень, викладених у відзиві відповідача, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України, прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані нормами Конституції України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Крім того, ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Отже, із наведених судом норм Конституції України вбачається, що держава Україна приділяє особливу увагу захисту права власності на землю.

Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (220-2004-п ).

Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину у виді земельної ділянки площею 3,8054 га, кадастровий номер :03:000:0805, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Городецької сільської ради Уманського району Черкаської області, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за № 22 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 23.08.2019 за № 178548743.

ОСОБА_3 вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 010037, виданого Городецькою сільською радою Уманського району Черкаської області 08.08.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299-08.

Згідно копії договору № 553 оренди земельної частки (паю), земельної ділянки, укладеного 02.03.2004 року, ОСОБА_3 передала належну їй земельну ділянку загальною площею 3,8054 га в оренду ФГ «АФ «Базис» строком на 5 років. Договір засвідчений підписами сторін та зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди землі Городецької сільської ради.

Також 25.12.2008 року було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 553 від 02.03.2004, зареєстрованого 22.04.2004. Вказаною додатковою угодою було змінено п. 2.2 основного договору в частині строку дії договору та зазначено, що договір укладено до 25.12.2018 року, а також змінено розмір орендної плати. На вказаній копії додаткової угоди також наявні підписи сторін, а саме орендаря та орендодавця. При цьому вказано номер та серію паспорту, рнокпп та адресу проживання орендодавця.

25.05.2016 між фермерським господарством «Агрофірма «Базис» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 158-2/2016 до договору оренди земельної ділянки № 553 від 02.03.2004, згідно якої земельна ділянка площею 3,8054 га з кадастровим номером :03:000:0805, належна орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на землю І-ЧР № 010037 від 08.08.2001, передана в оренду строком на 25 років. Крім того, змінено розмір орендної плати та змінено розділи 3, 6, які викладені у новій редакції і стосуються інших умов передачі земельної ділянки в оренду та правовідносин сторін. Вказаний договір містить усі реквізити, як орендодавця, так і орендаря, їх підписи та печатку Агрофірми «Базис».

Земельна ділянка була передана орендодавцем орендарю, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 25.05.2016, який підписаний сторонами та засвідчений печаткою Агрофірми «Базис».

За земельну ділянку площею 3,8054 га з кадастровим номером :03:000:0805 ФГ «АФ «Базис» нараховувало та сплачувало ОСОБА_3 з 2009 до 2018 року, а з квітня 2019 по грудень 2019 ОСОБА_2 , орендну плату та за вказаний період земельний податок на користь держави, що підтверджується відомостями видачі орендної плати та податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку.

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованої 30.01.2017 року за № 79125039, земельна ділянка кадастровий номер :01:805, який змінений на :03:000:0805, площею 3,8054 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Черкаська область, Уманський район, с/рада Городецька, належить ОСОБА_3 . 24.01.2017 зареєстроване інше речове право: 18761351, а саме договір оренди земельної частки (паю), земельної ділянки, серія та номер 553, виданий 02.03.2004, видавник: ФГ «Агрофірма «Базис», ОСОБА_3 , додаткова угода до договору оренди землі № 553 від 02.03.2004 року серія та номер б/н, виданий 25.12.2008, видавник ФГ «Агрофірма «Базис», ОСОБА_3 , додаткова угода до договору оренди земельної ділянки № 553 від 02 березня 2004, серія та номер 158-2/2016, виданий 25.05.2016, видавник ФГ «Агрофірма «Базис», ОСОБА_3 . Реєстрація іншого речового права, а саме оренди земельної ділянки проведена ОСОБА_5 , виконавчий комітет Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.

Підставою для звернення позивача до суду стало те, що вона прийнявши спадщину у виді земельної ділянки та вважає, що договір оренди земельної ділянки спадкодавцем не підписувався, а тому є підстави для визнання його недійсним та повернення їй цієї земельної ділянки.

При цьому, суд бере до уваги, що позивач у своєму позові сама ж зазначає про те, що угода між спадкодавцем та відповідачем про оренду земельної ділянки існувала, спадкоємець отримувала кошти від фермерського господарства за користування її земельною ділянкою, але вказує, що письмовий договір не укладався. Позивач додає до матеріалів справи копію договору з наявним у ньому підписом спадкодавця, але запевняє, що цей підпис зроблено іншою особою, не надаючи суду ніяких підтверджуючих вказаний факт доказів.

Згідно з приписами ст.81 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Представник позивача ставив питання щодо можливості призначення у справі посмертної почеркознавчої експертизи, але своєчасно до суду з таким клопотанням не звернувся. Підготовче засідання просив проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, а також не заперечував проти призначення до судового розгляду. Тобто суд враховує, що представник позивача мав можливість підготувати відповідне клопотання та своєчасно його подати, а також подати інші докази у встановлений законом строк, що ним зроблено не було.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України передання в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу частини першої статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» - орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій які б перешкоджали орендареві користуватись орендованою земельною ділянкою.

Положеннями статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що його право володіння та користування спірною земельною ділянкою було порушено внаслідок недійсного договору оренди землі, який фактично між відповідачем та спадкодавцем не укладався.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частиною першою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідні для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, що регламентується вимогами ч. 1 ст. 210 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації.

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною станом на 28 січня 2008 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У відповідності до вимог ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Подвійна реєстрація пов`язана зі зміною процедури державної реєстрації права оренди (договорів оренди) земельних ділянок, яка відбулася 01 січня 2013 року. Так, до 2013 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, здійснювалась територіальними органами земельних ресурсів шляхом внесення відомостей до Поземельної книги та записів до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, які складали Державний реєстр земель. З 01 січня 2013 року державна реєстрація договорів оренди землі не здійснюється у Державному реєстрі земель. Замість цього проводиться державна реєстрація права оренди земельних ділянок у запровадженому у 2013 році Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому законодавством не було передбачено автоматичного перенесення відомостей про реєстрацію договорів оренди земельних ділянок з Державного реєстру земель до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що призвело до того, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про чинні договори оренди земельних ділянок, права на які виникли до 2013 року.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що стороною позивача не доведено факт не підписання спадкодавцем договору оренди земельної ділянки, оскільки укладений договір оренди земельної ділянки та дві додаткові угоди до нього були підписані сторонами, зареєстровані належним чином у передбаченому законом порядку, орендодавцю виплачувалася орендна плата, орендарем сплачувався земельний податок, тобто не встановлено підстав для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним і як наслідок, суд не вбачає підстав у поверненні позивачу вказаної земельної ділянки. Отже позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нічим не підтверджені, необґрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягають.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, сплата судового збору покладається на позивача.

Керуючись Законом України «Про оренду землі», ст. ст. 124 та 141 ЗК України, ст. 202-208, 215, 509, 526, 638-640 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Агрофірма «Базис» про визнання договору оренди земельної частки (паю), земельної ділянки недійсним та зобов`язання повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 13.07.2023 року.

Суддя: Р. В. Піньковський