Справа № 165/2541/22
Провадження № 2/165/133/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
06 вересня 2023 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ушакова М.М.,
з участю секретаря Лубаєвської Л.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди, вважає, що минули строки давності звернення до суду з позовом, відповідач не звернувся до страхової компанії, тому слід у позові відмовити.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Відповідно до ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
За матеріалами справи вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 12 вересня 2022 року (справа №165/3322/19), ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісім тисяч п`ятсот гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Строк додаткового покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з часу набрання вироком законної сили. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради до ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області 6993,52 грн. на відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, шляхом зарахування на рахунок бюджету виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області (а.с.28-31).
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року клопотання захисника Рущака В.М. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49 КК України та закриття кримінального провадження - задоволено, вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 12 вересня 2022 року щодо ОСОБА_4 - скасовано, звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України та на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження - закрито (а.с.68-70).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, ухвала Волинського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року у справі №165/3322/19 відносно ОСОБА_4 є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження.
Судом встановлено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито та його звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Верховний суд колегією суддів Третьої судової палати ККС в постанові від 29.09.2021 у справі №342/1560/20 дійшов наступних висновків. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ст. 76 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України.
Керуючись вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надаючи оцінку доводам сторін щодо належності і допустимості висновку експерта в контексті визначення суми заподіяної шкоди, суд керується тим, при розгляді кримінального провадження у випадку закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, існують правові підстави, передбачені ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Однак це не є безумовним, і особа, щодо якої розглядається кримінальне провадження, має право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення. У разі, якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку. Вказане положення у взаємозв`язку з презумцією невинуватості особи у кримінальному процесі свідчить про те, що особа може скористатися всім обсягом гарантованих прав при захисті від обвинувачення, в тому числі наполягати на ухваленні виправдувального вироку.
Сама законодавча конструкція ст.49 КК України передбачає, що така підстава звільнення від кримінальної відповідальності виникає у разі вчинення особою кримінального правопорушення. Вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України підлягало доведенню стороною обвинувачення. ОСОБА_4 при розгляді кримінального провадження про обвинувачення його за ч.1 ст.286 КК України вину не визнав. З вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 12 вересня 2022 року вбачається, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена у судовому засіданні дослідженими доказами, суд визнав ОСОБА_4 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та кваліфікував його дії за ч.1 ст.286 КК України (а.с.28-31). Таким чином, в разі незгоди ОСОБА_4 з визнанням його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначеним покаранням, оспорення мало б відбуватися в межах захисту від пред`явленого обвинувачення. Однак ОСОБА_4 при закритті кримінального провадження відносно нього за ч.1 ст.286 КК України Волинським апеляційним судом таким правом не скористався, не заперечив факт вчинення ним кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення, погодився на звільнення його від кримінальної відповідальності. Вказані обставини підтвердженні рішенням суду, що набрало законної сили і не може бути переоцінене судом у даній справі.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_4 у скоєнні 03 жовтня 2019 року дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Щодо покликання сторони відповідача про сплив строків давності звернення до суду то такі аргументи представника відповідача на думку суду не заслуговують на увагу, оскільки дані строки обчислюються з дня постановлення кінцевого рішення у кримінальному провадженні, тобто з 23 листопада 2022 року, дати ухвали Волинського апеляційного суду.
Разом з тим, згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.
Позивач ОСОБА_1 на підтвердження матеріальної шкоди понесеної на лікування в розмірі 9150,76 грн. долучив копії фіскальних чеків (а.с.24-27).
В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 не доведено суду, що фіскальний чек на суму 7200,00 грн. від 28.10.2022, оплата за товари/послуги, це були витрати понесені саме на лікування (а.с.27).
Щодо відшкодування шкоди за знищений мопед, суд дійшов висновку, що дана вимога позивача до задоволення не підлягає, оскільки суду не надано жодних доказів належності у позивача ОСОБА_1 права власності на даний транспортний засіб, та доказів понесених витрат по ремонту даного мопеду.
Крім того позивач долучив до матеріалів справи підтверджуючі докази понесених витрат в розмірі 6000,00 грн. на правову допомогу в кримінальному провадженні, які підлягаєть до задоволення (а.с.32-35).
Отже суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9150,76 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, а також 6000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні є правомірними і підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст.1167 ЦК України.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Згідно ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн. позивач ОСОБА_1 зазначив, що неправомірними діями ОСОБА_4 йому було нанесено душевні страждання. Вказавши, що обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження вів себе зверхньо та зневажав засади судоустрою, неодноразово не з`являвся на судові засідання, відкрито ігнорував їх не відшкодував шкоди завданої незаконними діями. Також моральну шкоду обгрунтовує тривалим лікуванням, три місяці непрацездатності, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.10.2019 року.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи в контексті викладених норм законодавства, а також дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.137, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_1 6000,00 грн. понесених по справі витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується документально (а.с.63-66).
Відповідно до положення ст.141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" необхідно покласти на відповідача судові витрати, які полягають у сплаті судового збору у розмірі 1984, 80 грн.
Складання повного тексту рішення відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України було відкладено на десять днів.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1192 ЦК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 9150 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят) грн. 76 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, а також 6000 (шість тисяч) грн. понесених витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку доВолинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , іентифікаційний номер відсутній.
Відповідач:ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Повний текст судового рішення складено 15.09.2023.
Головуючий суддя М.М. Ушаков