КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8655/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, третя особа: Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за об`єднаними позовами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та третьої особи ізсамостійними вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_1 до Держави України в особі ДКС України, ГУ НП у м. Києві, третя особа: Голосіївське управління поліції ГУ НП у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду справи в підготовчому провадженні ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення доказів від 16 листопада 2022 року, в якій просив витребувати з Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві в письмовій формі відомості про результати виконання судових рішень Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року № 752/18009/16-к, від 10 листопада 2017 року № 752/2261/17-к, від 03 листопада 2016 року № 752/18012/16-к, від 06 січня 2017 року № 752/18010/16-к, від 25 листопада 2016 року № 752/18013/16-к.

В обґрунтування заяви послався на те, що зазначені вище відомості є доказами, на підставі яких можна встановити фактичні обставини ігнорування Голосіївським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві виконання судових рішень та порушення прав позивачів у кримінальних провадженнях.

Ухвалою Голосіївського районного суду м Києва від 04 квітня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, в задоволенні клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано суду письмових доказів, що він звертався до районного управління поліції і йому було відмовлено у наданні відомостей, які він просить витребувати в судовому порядку, у зв`язку з чим позивачем фактично перекладається обов`язок зі збирання доказів у справі на суд, що не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах та в інтересах інших позивачів як законний представник і представник за довіреністю, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд порушив не лише порядок і процесуальну форму розгляду заяви про забезпечення доказів, постановивши протокольну ухвалу (без прийняття окремого процесуального документу та виходу до нарадчої кімнати), а й фактично позбавив позивачів на своєчасний і реальний судовий захист, допустивши надмірний формалізм при застосуванні процесуальних норм.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на розгляді Голосіївського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа № 752/25167/17 за об`єднаними позовами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та третьої особи із самостійними вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_1 до Держави України в особі ДКС України, ГУ НП у м. Києві, третя особа: Голосіївське управління поліції ГУ НП у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди.

16 листопада 2022 року під час розгляду справи в підготовчому провадженні ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення доказів, в якій просив витребувати з Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві в письмовій формі відомості про результати виконання судових рішень Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року № 752/18009/16-к, від 10 листопада 2017 року № 752/2261/17-к, від 03 листопада 2016 року № 752/18012/16-к, від 06 січня 2017 року № 752/18010/16-к, від 25 листопада 2016 року № 752/18013/16-к.

За результатом розгляду вказаної заяви суд першої інстанції постановив протокольну ухвалу від 04 квітня 2023 року, якою в задоволенні клопотання прозабезпечення доказів шляхом їх витребування відмовив.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Забезпечення доказів - це процесуальна дія суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

Нормою частини першої статті 116 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Одним зі способів забезпечення судом доказів є їх витребування (частина друга статті 116 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та треті статті 83 цього Кодексу.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, за змістом норм процесуального права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, задовольняючи клопотання про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 13постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними. Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержаніз порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення доказів у справі, ОСОБА_1 вказав, що відомості про результати виконання Голосіївським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві ухвал слідчих суддів Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року № 752/18009/16-к, від 10 листопада 2017 року № 752/2261/17-к, від 03 листопада 2016 року № 752/18012/16-к, від 06 січня 2017 року № 752/18010/16-к, від 25 листопада 2016 року № 752/18013/16-к є доказами, на підставі яких з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи можна встановити фактичні обставини ігнорування поліцією судових рішень та порушення прав позивачів у кримінальних провадженнях.

Однак, матеріалами справи не підтверджено, що позивач вживав заходів щодо отримання доказів, які просить забезпечити, чи причини неможливості самостійного отримати такі докази у встановленому порядку шляхом звернення до особи, у якої відповідні докази знаходяться, та подання їх до суду з огляду на те, що позивачі є заявниками у кримінальних провадженнях, а дана цивільна справа розглядається уже тривалий час.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування у справі, мотиви оскаржуваного судового рішення та посилання заяви про забезпечення доказів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для витребування з Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві відомостей про результати виконання судових рішень, ухвалених за скаргами позивачів на бездіяльність слідчого (дізнавача), оскільки позивачем не надано суду документального підтвердження, що він як заявник та представник інших заявників звертався до районного управління поліції і йому було відмовлено у наданні відомостей, які він просить витребувати в судовому порядку, у зв`язку з чим ним фактично перекладається обов`язок зі збирання доказів у цивільній справі на суд, що не є його обов`язком.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у цій справі в якості одного з позивачів бере учать неповнолітня дитина, в інтересах якої він діє як законний представник, тому суд першої інстанції зобов`язаний був витребувати докази за будь-яких обставин, колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом частини другої статті 13 ЦПК України суд має право (а не зобов`язаний) збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у порушення вимог статей 118, 259 ЦПК України не постановив ухвалу про відмову у забезпеченні доказів, яка б містила мотиви, з яких суд дійшов до такого висновку з посиланням на норми закону, якими керувався суд, постановляючи ухвалу, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на таке.

Згідно вимог частини першої, п`ятої статті 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

За змістом пункту 1 частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є, серед іншого, ухвали.

Згідно з частиною другою статті 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Частиною другою статті 259 ЦПК України визначено, що рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються у нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої наведеної статті ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Тобто процесуальним законом визначено право суду ухвалювати відповідні процесуальні рішення у виді ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, разом із цим передбачено обов`язок суду щодо занесення відомостей про таке судове рішення до протоколу судового засідання.

Оскільки нормами процесуального права не визначено, з яких процесуальних питань суд вправі постановляти ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, у таких випадках суд керується міркуванням відсутності безпосередньої законодавчої заборони на вирішення певних процесуальних питань такого виду ухвал, урахувавши важливість вирішеного питання, предмет позову, складність справи, а також очевидний характер того рішення, яке з урахуванням усіх обставин вправі був постановити суд. Зокрема, якщо відповідне процесуальне рішення не потребує детальної аргументації, наведення обґрунтованих висновків, відповіді на кожний довід учасників справи, таке рішення може бути ухвалено судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом його проголошення та внесення відповідних відомостей до протоколу судового засідання.

Наведене узгоджується з висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 753/8006/20 (провадження № 61-7642св22).

У справі, яка переглядається, постановлення судом першої інстанції ухвали про відмову у забезпеченні доказів шляхом їх витребування не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, не призвело до порушення прав позивачів, оскільки висновки суду є достатньо аргументованими, про свідчить протокол та звукозапис судового засідання.

Щодо аргументу апеляційної скарги про порушення судом права позивачів на доступ до правосуддя колегія суддів зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пелевін проти України» (Pelevin v. Ukraine), заява № 24402/02, § 27, від 20 травня 2010 року).

Право на подачу позивачами клопотань про забезпечення доказів у справі, яка вже досить тривалий час розглядається в суді, не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку подачі таких клопотань не є обмеженням в отриманні судового захисту. Процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб, що є передбачуваними для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище конкретних норм ЦПК України, що регулюють інститут забезпечення доказів у цивільній справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні доказів у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У такому разі розподіл судових витрат не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній