Р І Ш Е Н Н Я№ 127/6870/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчук Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Якименко-Шевчук Ю.О.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шикунової А.О.,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном у якому просила суд усунути їй перешкоди у праві володіння та користування майном (квартирою) шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати їй комплект ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на її користь витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Позов мотивовано тим, що з 24.10.1997 по 05.12.2022 позивач перебувала у шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .У період шлюбу позивач та відповідач ОСОБА_2 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Протягом останнього часу позивач з відповідачем ОСОБА_2 проживала у Чехії, проте після погіршення відносин, позивач повернулась в Україну, в м. Вінниця. Але, при спробі потрапити в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 позивач виявила, що її ключі не підходять до замка вхідних дверей. При цьому, в квартирі проживають люди. Як виявила позивач, це був брат ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зі своєю сім`єю, який наполягав на законності свого проживання в даній квартирі.

07.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до поліції з заявою, в якій просила прийняти міри до відповідачів, які не дають позивачу доступ до квартири, в якій знаходяться її особисті речі. За результатами звернення позивачу було повідомлено, що відносини які склалися, класифікуються як цивільно-правові. При цьому, під час поліцейської перевірки ОСОБА_3 надав договір позички від 24.07.2022, відповідно до якого ОСОБА_2 безоплатно передав, а ОСОБА_3 прийняв квартиру за адресою: АДРЕСА_2 для користування, протягом року для проживання зі своєю сім`єю.

Позивач зазначає, що вона є співвласником даної квартири, а вказаний договір було укладено без її відома та згоди.

ОСОБА_3 , будучи всього лише користувачем квартири, поміняв замки на дверях та не допускає позивача всередину.

Таким чином, відповідачі чинять перешкоди позивачу, як співвласнику квартири, у реалізації її права на користування квартирою, у зв`язку з чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 19)

До суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шикунової А.О., в якому адвокат заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є надуманими, так як позивачем не надано доказів, що ОСОБА_2 чинить своїй колишній дружині перешкоди в користуванні квартирою. Відповідач постійно проживає в Чехії, останній раз приїздив в Україну в серпні 2021 року. Сам факт погіршення відносин між ним та позивачем не може свідчити про чинення перешкод в користуванні спірною квартирою. Позивач не надала жодних доказів, що вона до 07.02.2023 неодноразово намагалась потрапити в квартиру та не змогла зробити цього. Відповідач не заперечує факту перебування у шлюбі з позивачем та придбання вказаної квартири у спільну сумісну власність подружжя, проте зазначає, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. У вказаних позовах сторони просять вирішити питання поділу спільного майна подружжя, у тому числі, квартиру АДРЕСА_1 . На даний час рішення у справі не постановлено. З огляду на викладене, ОСОБА_2 як співвласник, законним шляхом вирішує питання щодо спірної квартири. Позивач не потребувала вказаної квартири в якості житла, а позов про усунення перешкод в користуванні квартирою є наслідком невирішених питань колишнім подружжям щодо встановлення місця проживання дитини. Позивачу було відомо про проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 , при цьому, позивач не потребує вказаної квартири, оскільки офіційно проживає та працює у Чехії (а.с.39-40)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона є співвласником спірної квартири, оскільки вона придбана у шлюбі. Відповідач ОСОБА_2 без її відома та дозволу надав квартиру в користування відповідачу ОСОБА_3 та його сім`ї. Такі дії відповідача пов`язані з тим, що наразі у неї з ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, пов`язані з поділом майна подружжя та визначенням порядку участі у вихованні сина. Відповідач усіма можливими засобами намагається тиснути на неї та завдати їй шкоди. Зокрема, одним з таких засобів є передача квартири в користування двоюрідному брату віддповідача - ОСОБА_3 та його сім`ї. Адже відповідач ОСОБА_3 не лише користується квартирою всупереч волі позивача, а також дозволяє собі копирсатися у її особистих речах та наводити свої порядки. Спроби владнати питання щодо користування квартирою безпосередньо з ОСОБА_3 закінчилися невдачею. Так, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 за участі працівників поліції була досягнута домовленість про те, якими кімнатами в квартирі може користуватися ОСОБА_3 та його сім`я, а які вона залишає за собою. Кімнати, які вона залишила за собою вона зачинила на замок та опечатала. Проте, під час останнього візиту позивача до квартири вона виявила, що вказана домовленість була грубо порушена. Одна з опечатаних кімнат була відчинена, до неї ОСОБА_3 переніс свої речі, а її речі останній склав у коробки. В квартирі твориться безлад. Відповідач ОСОБА_3 з членами своєї сім`ї без її дозволу користуються її меблями і всім, що вона залишила у квартирі. Перед судовим засіданням на яке вона приїхала з Праги, коли вона вчергове хотіла потрапити до квартири, і не змогла, тому що замок до вхідних дверей було змінено. У цей же день ОСОБА_3 в присутності працівників поліції надав позивачу ключі від вхідних дверей, проте цього ж дня, після телефонної розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , останній забрав їх у позивача. Тому вона вчергове не змогла потрапити до власної квартири.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шикунова А.О. в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що він є двоюрідним братом відповідача ОСОБА_2 . В квартирі АДРЕСА_1 проживає на законних підставах згідно договору позички. Вказував, що ОСОБА_1 у вересні місяці вивозила з даної квартири меблі, через що він звернувся до поліції.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК Українивстановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Судом встановлено, що 24.10.1997 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який розірвано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2022, справа №127/19615/22. (а.с.6)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2769, ОСОБА_4 (далі - Продавець) та ОСОБА_2 (далі -Покупець), уклали цей договір про те, що Продавець передала у власність (продала), а Покупець набув (купив) належну продавцю на праві приватної власності трикімнатну квартиру під номером АДРЕСА_3 , 2002 року побудови. (п.1.1 Договору). (а.с.7) Факт придбання вказаної квартири у шлюбі, та той факт, що вона є спільною сумісною власністю подружжя позивачем та відповідачем ОСОБА_2 не оспорюється.

Відповідно до договору позички від 29.07.2022, укладеного між ОСОБА_2 (далі - Позичкодавець) та ОСОБА_3 (далі - Користувач), уклали цей договорі про те, що Позичкодавець безоплатно передає Користувачу, а користувач прийняв від позичкодавця квартиру АДРЕСА_1 , для користування, протягом строку, встановленого даним договором, з метою проживання. (п.1 Договору) Вищезазначена квартира належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., реєстровий номер 2769. (п. 2 Договору) Даний договір укладено сторонами на 1 рік. (п.9 Договору). (а.с.11)

03.09.2022 ОСОБА_3 звернувся до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою, в якій він просив прийняти міри до ОСОБА_1 , яка здійснює незаконний вивіз речей та перешкоджає проживанню та доступу до квартири, в якій ОСОБА_3 має право проживати. (а.с. 111)

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 від 03.09.2022, ОСОБА_1 03.09.2022 вивозила меблі з квартири за адресою: АДРЕСА_2 та врізала замки в дві кімнати, хоча за договором позички ОСОБА_3 має право користуватися всією житловою площею. Договір укладено з власником квартири ОСОБА_2 22.07.2022. Замки в міжкімнатні двері врізалися з метою недопущення ОСОБА_3 та його сім`ї до цих приміщень. Також був змінений замок на вхідних дверях і жодного ключа не надано, через що сім`я ОСОБА_3 не може без перешкод потрапити в квартиру. Тобто ОСОБА_1 перешкоджає проживанню малозабезпеченої сім`ї ОСОБА_3 у даній квартирі у військовий час. (а.с. 112)

22.09.2022 ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила виділити їй частку квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 44-45)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2022 по справі №127/21444/22 вказану вище позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. (а.с.46)

ОСОБА_2 16.11.2022 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з зустрічною позовною заявою д ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому, серед іншого, просив виділити йому у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . (а.с 47-48)Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2022 по справі №127/21444/22 вказану вище зустрічну позовну заяву було прийнято до розгляду та об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 (а.с. 49)Станом на 18.09.2023 рішення по справі №127/21444/22 не ухвалено.

07.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до Вінницького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. У вказаній заяві зазначає, що її колишній чоловік ОСОБА_2 не надає їй доступу до спільної квартири АДРЕСА_1 , заселивши в квартиру без її згоди свого брата ОСОБА_3 , який самовільно поміняв замки у вхідних дверях та не дає змогу потрапити в квартиру, в якій знаходяться її речі. Вказане підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.02.2023 та письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 07.02.2023. (а.с. 8,9)

Відповідно до листа заступника начальника Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області полковника поліції Василя Стахова від16.02.2023 №147МР/200-2023, ОСОБА_5 було повідомлено, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки правопорушення, у зв`язку з чим розгляд її звернення завершено. Відносини, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , класифікуються, як цивільно-правові. (а.с.12)

Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1,2 ст. 60 СК України,майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 с. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами не заперечується факт, шо квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі, житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту саого права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності на дане майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір щодо поділу вказаної квартири, як спільного майна подружжя. Також, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує конфлікт щодо користування квартирою, що проявляється у відповідних зверненнях до правоохоронних органів.

Суд також звертає увагуна те, що ОСОБА_2 уклав договір позички щодо квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 без згоди іншого співвласника - ОСОБА_1 , та не повідомив її про укладення такого договору.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6- 951цс, суд повинен встановити, чи буди порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб (позивача у даному випадку), і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд відхиляє аргументи відповідача ОСОБА_2 та про те, що він фізично не міг чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , так як він постійно проживає у Чехії та не був в Україні з 2021 року, з огляду на те, що саме відповідач ОСОБА_2 впустив увказану квартиру відповідача ОСОБА_3 та надав останньому право користувуатися нею. Такі дії були зроблені всупереч волі ОСОБА_1 , як співвласника даної квартири, та без її відома. Вказане свідчить про те, що навіть при небажанні прямо чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою, ОСОБА_2 допускав можливість порушення прав ОСОБА_1 у користуванні квартирою внаслідок своїх дій.

Так само суд відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 має у власності інші житлові приміщення, через що не має потреби у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , з огляду на те, що вказані аргументи суперечать вимогам ст. 41 Конституції України та ст. 317 ЦК України.

Також суд відхиляє аргументи відповідача ОСОБА_2 , що вказаний позов про усунення перешкод в користуванні майном ОСОБА_1 було подано внаслідок наявності конфліктної ситуації. Суд звертає увагуна те, що вже сама по собі наявність конфлікту про користування квартироюможе свідчити про те, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні майном. Так само про наявність перешкод в користуванні майном свідчить звернення позивача до органів поліції. Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.02.2023 у справі №334/7307/20.

Суд вважає непереконливими доводи відповідача ОСОБА_3 , про те, що оскільки він проживає у спірній квартирі на законних підставах, згідно договору позички, тому має право користуватися усією квартирою та змінювати замки до вхідних та міжкімнатних дверей, тому що хоча відповідач ОСОБА_3 проживає у квартирі АДРЕСА_1 на підставі договору позики від 29.07.2022 він не є власником данного майна, та не має права без згоди співвласника - ОСОБА_1 змінювати замки до вхідних та міжкімнатних дверей, таким чином чинити їй перешкоди у користування своєю власністю про що свідчить звернення її до поліції та до суду з даним позовом.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 в справі № 759/23652/19 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про вселення в квартиру з огляду на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

Будь-яких доказів про повне або часткове спростування позовних вимог відповідачі не надали і судом таких доказів не здобуто.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов було задоволено, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1073,60 грн. судового збору в рівних частках.

Керуючись, ст. 60, 63 СК України, ст. 23, 316, 317, 321, 355, 361, 368, 386, 391, ст. 13, 77-79, 81 89, 139, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у праві володіння та користування майном (квартирою) шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рівних частках судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: