Постанова

Іменем України

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 206/1451/19

провадження № 61-8651св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Дніпровська міська рада Дніпропетровської області,

відповідачі - ОСОБА_1 , правонаступниками якого є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Рибіної Ірини Володимирівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Свистунової О.В.,

Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , правонаступниками якого є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про стягнення коштів.

Позовну заяву Дніпровська міська рада мотивувала тим, що 14 червня 2018 року робочою групою з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За підсумками перевірки встановлено, що на земельній ділянці (орієнтовна площа під будівлею - 250 кв. м) за вказаною адресою знаходиться об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди торгівельного комплексу, кафе загальною площею 465 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вивчивши наявні документи, провівши візуальне обстеження, робоча група прийшла до висновку про наявність права власності на зазначене нерухоме майно, але в той же час звернула увагу на відсутність належним чином оформлених документів на земельну ділянку, що є порушенням статей 125, 126 ЗК України. Це свідчить про протиправну поведінку відповідача та неправомірне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що призвело до понесення позивачем збитків у вигляді неотримання ним доходу від орендної плати.

Сума неотриманої орендної плати, яку зберіг у себе землекористувач за рахунок власника цієї земельної ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, склала 138 929,32 грн., тому Дніпровська міська рада просила суд стягнути з відповідача вказану суму.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року у задоволенні позову Дніпровської міської ради відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самостійно визначив розмір зобов`язання за період з 07 березня 2016 року по 01 листопада 2018 року на загальну суму 138 929,32 грн шляхом арифметичного розрахунку, проте доказів розроблення, погодження та затвердження нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки у визначеному законодавством порядку, що є необхідним для визначення розміру недоотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою, позивач суду не надав. При цьому у позовній заяві позивач не наводить суду належних обґрунтувань чи пояснень з посиланням на норми права або нормативні акти щодо визначенням у розрахунках інших значень площі, які застосовувалися при визначенні розміру неотриманої орендної плати з розрахунку на одного землекористувача, виходячи з загальної площі 250 кв. м. Надана копія листа щодо нормативно-грошової оцінки 1 кв. м земельної ділянки не є належним і допустимим доказом та прямо суперечить частині другій статті 20 та частині третій статті 23 Закону України «Про оцінку земель», якими зазначено, що нормативно-грошова оцінка встановлюється технічною документацією про нормативно-грошову оцінку конкретної земельної ділянки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове.

Позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про стягнення суми коштів та судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як правонаступників ОСОБА_1 , на користь Дніпровської міської ради суму збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, у розмірі 138 929,32 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у справі встановлено, що відповідач використовував спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення належного йому об`єкта нерухомого майна. Дніпровською міською радою, в межах строків позовної давності, здійснено перерахунок за період з 07 березня 2016 року по 01 листопада 2018 року, у сумі 138 929,32 грн. Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

За оспорюваний період відповідач за користування земельною ділянкою орендну плату не сплачував.

Водночас, вимоги про стягнення коштів з відповідача, як фактичного користувача земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, відповідають положенням частини першої статті 1212 ЦК України.

Урахувавши положення статей 1268-1270 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не подали заяв до нотаріальної контори щодо відмови від спадщини, є законними спадкоємцями померлого ОСОБА_1 , його правонаступниками, зокрема, і щодо його обов`язків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Рибіної І. В. на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , правонаступниками якого

є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про стягнення суми коштів (малозначна справа).

01 вересня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Рибіна І. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про закриття провадження у справі або про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Рибіної І. В. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2022 року представнику

ОСОБА_2 - адвокату Рибіній І. В. продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 07 вересня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Рибіної І. В., зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради коштів у сумі 138 929,32 грн та судового збору у розмірі 2 618,47 грн до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року прийнято заяву ОСОБА_3 про приєднання до касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Рибіної І. В.

У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2023 року клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Рибіної І В. задоволено частково, зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Дніпровської міської ради коштів у сумі 138 929,32 грн та судового збору у розмірі 2 618,47 грн до закінчення касаційного провадження у справі.

Оскільки ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2022 року (малозначна справа), то повторне касаційне оскарження судового рішення, як і приєднання до касаційної скарги ОСОБА_2 , є неможливим у силу пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК країни. Тому касаційне провадження у цій частині підлягає закриттю.

23 березня 2023 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника мотивована тим, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не повідомив ОСОБА_2 належним чином про дату час та місце розгляду справи, відповідач не був присутнім на проголошенні постанови.

Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував, що правовідносини, які склалися у цій справі, не допускають правонаступництва. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Вказує, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам, що призвело до помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 295/8610/15-ц (провадження № 61-19082св20), від 11 березня 2021 року у справі № 296/9824/19 (провадження № 61-13685св20), від 04 лютого 2021 року у справі № 202/26139/13-ц (провадження № 61-22450св19), від 01 квітня 2020 року у справі № 161/5106/19 (провадження № 61-21089св19), від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, від 12 квітня 2019 року у справі № 922/981/18 та у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15.

Доводи осіб, яка подали відзиви на касаційну скаргу

У листопаді 2022 року Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року - без змін, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив, у якому погодився з доводами касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 14 липня 2004 року № 34/18 «Про організацію здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у місті» на виконавчі комітети районних у місті рад покладено забезпечення здійснення самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства щодо раціонального використання та охорони земель у місті. Самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами місцевого самоврядування, підприємствами, організаціями і громадянами земельного законодавства.

14 червня 2018 року робочою групою з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Соборної районної у місті Дніпрі ради проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки № 125855316 від 31 травня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 розташований об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди торгівельного комплексу. Відповідно до технічного опису майна - загальна площа кафе 465 кв. м, ганки, вхід у підвал, кіоски, споруди, замощення тощо; власник будівлі - ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - договір дарування ВВА № 696630 від 30 грудня 2003 року, реєстр. № 3478.

Листом від 04 червня 2018 року до № 77/05-32 на ім`я ОСОБА_1 направлено повідомлення про здійснення обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Власник або представник власника під час проведення зазначених дій був відсутній. Візуальним оглядом встановлено, що за зазначеною адресою - АДРЕСА_1 розташована двоповерхова будівля кафе, по обидва боки розміщені капітальні прибудови - кіоски, в наявності вхід в підвальне приміщення (дані реєстру, вимірювання тощо), орієнтовна площа під приміщенням складає 250 м. кв.

За розрахунком комісії з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, сума неотриманої орендної плати, яку зберегли у себе землекористувачі за рахунок власника цієї земельної ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, склала 155 414,80 грн.

Дніпровською міською радою, в межах строків позовної давності, здійснено перерахунок за період з 07 березня 2016 року по 01 листопада 2018 року, сума неотриманої орендної плати, яку зберіг у себе землекористувач ОСОБА_1 за рахунок власника земельної ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, склала 138 929,32 грн.

Розрахунок сум орендної плати, яка не сплачена відповідачем за відповідний період, здійснено на підставі: акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства групи по самоврядному контролю за використанням та охороною земель Центральної районної у місті ради від 14 червня 2018 року з додатками; листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо нормативно-грошової оцінки 1 кв. м земельної ділянки; листа Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стан сплати земельного податку або орендної плати за землю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідач по справі ОСОБА_1 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 02/2021, наданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., яка заведена після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо майна померлого, на підставі заяв від 28 січня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як сини, прийняли спадкове майно, яке залишилось після смерті їх батька - ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в якості правонаступників відповідача - ОСОБА_1 у цивільній справі за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2010 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми коштів та судових витрат.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як на підставу касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Рибіна І. В., посилається на пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України, і зазначає, що правонаступника відповідача - ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, жодних повідомлень чи викликів від суду не надходило.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенція закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»), заява № 4451/70, § 36).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Частиною другою статті 129 Конституції України регламентовано, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вказане положення кореспондується з вимогами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Положеннями статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено справу до розгляду в приміщенні апеляційного суду з повідомленням учасників справи на 11:00 год 24 вересня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в якості правонаступників відповідача - ОСОБА_1 у цивільній справі за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2010 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми коштів та судових витрат.

Відповідно до судової повістки про виклик від 31 січня 2022 року, адресованої Дніпровській міській рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , сторонам повідомлялося про продовження розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року о 09:00 год 17 березня 2022 року (том 2, а.с.32).

У постанові Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року зазначено про те, що сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, а також на сайті суду.

Однак встановлено, що рекомендоване повідомлення разом з усіма направленими документами, в тому числі і судовою повісткою про виклик до суду на 17 березня 2022 року, адресоване ОСОБА_2 , не було отримане ним і 06 травня 2022 року повернулося до суду як не вручене з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (том 2, а.с. 76).

Зазначене не є належним повідомленням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18)).

У справі відсутні докази на підтвердження факту належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи, призначений на 17 березня 2022 року.

При цьому повідомлення відповідача через офіційний веб-сайт судової влади України у цьому випадку не є належним повідомленням про розгляд справи, оскільки його зареєстроване місце проживання відоме (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 521/4328/16-ц (провадження № 61-2133св22).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції, а також порушенням статей 128, 130 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону та практику його застосування уваги не звернув, розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи на 17 березня 2022 року, розгляд справи не відклав, чим порушив конституційне право на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Верховний Суд зауважує, що оскільки суд касаційної інстанції встановив порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, відсутні підстави для оцінки інших доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування постанови апеляційного суду, оскільки апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а тому оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, оскільки оскаржуване судове рішення скасовується з передачею справи на новий розгляд, то підстав поновлювати його виконання немає.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за заявою ОСОБА_3 про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року закрити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Рибіної Ірини Володимирівни на задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець