Справа № 212/4831/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Голуб О.В., представника позивача - адвоката Трофименко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду м. Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 07.07.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, а саме страхове відшкодування у розмірі - 99 737, 44 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000, 00 грн., судові витрати у розмірі - 19 047, 37 грн., що складаються із судового збору у розмірі 1 247, 37 грн, правової допомоги у розмірі 14 000, 00 грн. та вартості авто товарознавчої експертизи у розмірі 3800, 00 грн. з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант».

Позов обґрунтований тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР 18 № 139500 від 06.04.2023 року, позивач ОСОБА_1 06.04.2023 року о 21.39 годині в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Покровського району, перехрестя вулиць Кропивницького та вулиці Миколи Зінчевського, керуючи транспортним засобом «AUDI Q8» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на зміну та відволіклась від керування транспортним засобом, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, та в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, а саме інший транспортний засіб ВАЗ 21099, зменшив швидкість перед пішохідним переходом, не вчинила заходів для зменшення швидкості та не дотрималась безпечної дистанції. В результаті чого допустила зіткнення з задньою частиною транспортного засобу ВАЗ 21099, завдавши механічні пошкодження транспортному засобу, скоївши ДТП та спричинивши матеріальні збитки. Своїми діями порушила вимоги п. п. 2.3 б, 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2023 року по справі № 212/2825/23, провадження № 3/212/1437/23, позивача ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Так як 14.11.2022 року між ОСОБА_1 та ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 220050098 (далі за текстом Договір), а саме: автомобіля марки AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, колір сірий, власником якого є ОСОБА_1 , про настання страхового випадку, що мав місце 06.04.2023 року, в результаті якого автомобіль отримав механічні ушкодження, позивачем, дотримуючись п. 7.1.1. та п. 7.1.2. Договору, 07.04.2023 року письмово було повідомлено відповідача.

Крім письмово повідомлення про настання страхового випадку, позивачем відповідачу також були направлені наступні документи: копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копія страхового полісу, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копія тимчасового посвідчення, так як посвідчення водія у позивача було вилучено до набрання законної сили постанови суду про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

У відповідності до п. 7.1.8 Договору після ДТП позивачем не проводилося ніяких робіт щодо відновлення та зміни стану ТЗ.

Так як відповідно до п.1.6.2.Договору у випадку настання страхового випадку право на вибір СТО визначено за Страхувальником, тобто за ОСОБА_1 , остання звернулася за допомогою до Приватного підприємства Аеліта Моторс (юридична адреса: 49047, м. Дніпро, вул. Івана Езау, буд.1).

Відповідно до рахунку на оплату № 883 від 24.04.2023 року, виставленого ПП Аеліта Моторс, вартість ремонтних робіт автомобіля марки AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, колір сірий, власником якого є ОСОБА_1 , становила 638 394, 00 грн. Вказаний рахунок було направлено на адресу відповідача поштовою кореспонденцією з метою отримання страхового відшкодування.

На неодноразові письмові звернення позивача від 02.05.2023 року та 16.05.2023 року щодо дати здійснення страхового відшкодування, порядку обчислення страхової виплати, суми грошового відшкодування, реакції з боку представників відповідача не було, цим самим порушено п. 9.3 Договору щодо строків виплати страхового відшкодування.

Ніяких заперечень, незгоди чи пропозицій з приводу суми нарахованого страхового відшкодування ОСОБА_1 з боку відповідача не отримувала. А отже з сумою страхового відшкодування відповідач погодився.

Однак, згідно звіту № 23249 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02.05.2023 року, зробленого ТОВ «СЗУ Україна» за замовленням ТДВ СК Мотор Гарант, який позивач ОСОБА_1 отримала 17.05.2023 року № 710, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням вказаного транспортного засобу внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, тобто 02.05.2023 року, становить 513 706, 66 грн., включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування, при цьому вартість запасних частин визначено станом на 20.02.2023 року, тобто тоді коли ДТП ще не мало місце.

Вказану суму грошових коштів лише 16.05.2023 року було перераховано ТДВ СК Мотор - Гарант на розрахунковий рахунок ПП АЕЛІТА МОТОРС, як сума страхового відшкодування, що підтверджується відповіддю ПП АЕЛІТА МОТОРС № 182 від 05.06.2023 року на адвокатський запит.

Однак, не зважаючи на те, що у відповідності до п 8.3.6 Договору рахунок за ремонт ТЗ позивачем направлено на адресу відповідача, перерахованої суми відповідачем не достатньо для проведення повноцінного ремонту вищевказаного автомобіля і позивач змушена нести додаткові фінансові затрати щодо ремонту.

Відповідно до п. 8.2.3 Договору розмір завданих збитків визначається Страховиком за участю Страхувальника на підставі документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, авто товарознавча експертиза, тощо).

Відповідно до п. 9.10 Договору при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, з врахуванням умов, зазначених в п.1.6. цього Договору, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п.п. 1.6. Договору). В окремих випадках, за згодою Страховика, розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженою ним особою.

З метою встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту автомобіля марки AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, колір сірий, власником якого є ОСОБА_1 , останньою було ініційовано товарознавчу експертизу.

Про час та місце проведення авто товарознавчої експертизи, ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ заздалегідь було повідомлено на електронну адресу.

Відповідно до висновку експерта № 4106/23 від 23.06.2023 року судового експерта Дрозд Ю.В., вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - автомобіля марки AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає: 643 870 грн. 14 коп., що складається з вартості ремонтно відновлювальних робіт у розмірі 57 856, 00 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів у розмірі 79 027, 34 грн. та вартості нових складових частин, які підлягають заміні 506 986, 80 грн.

А отже сума страхового відшкодування не може бути меншої ніж визначено висновком експерта.

Позивачем ОСОБА_1 понесено додаткові витрати на оплату вартості проведеної експертизи, що становить 3 800 грн.

З метою отримання різниці збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу згідно звіту ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ № 23249 від 02.05.2023 року та рахунком на оплату № 883 від 24.04.2023 року ПП Аеліта Моторс, в сумі 124 688 грн. на електронну адресу відповідача 27.05.2023 року було направлено досудову претензію. Однак, відповідь на неї не отримано до цього часу, різниця збитків позивачу не сплачено.

Маючи намір відремонтувати власний автомобіль, окрім перерахованих на розрахунковий рахунок СТО коштів у розмірі 513 706 грн., ОСОБА_1 понесла особисті фінансові затрати, з урахуванням знижки зробленої ПП Аеліта Моторс у сумі 24 949, 90 грн, у розмірі 99 737, 44 грн., що підтверджується оригіналом квитанції від 05.06.2023 року, які бажає стягнути з відповідача на свою користь відповідно до умов Договору.

Відповідно до акту виконаних робіт, автомобіль марки AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, колір сірий, власником якого є ОСОБА_1 , на даний час є відремонтованим.

Таким чином загальна сума ремонту вказаного автомобіля становить 613 444, 10 грн., що підтверджується Рахунком на оплату № 1119 від 18.05.2023 року.

Крім того, в результаті порушення ТДВ СК МОТОР ГАРАНТ строків виплати страхового відшкодування, ігнорування письмових звернень та телефонних дзвінків позивача щодо виплати страхового відшкодування, виплати суми недостатньої для здійснення повноцінного ремонту автомобіля, позивач ОСОБА_1 зазнала відповідної моральної шкоди, що виразилося в душевних переживаннях та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, в порушенні звичайного устрою життя, оскільки ремонт автомобіля потребував значного часу та матеріальних затрат, та фактично відбувся вже після повної оплати вартості ремонту.

Також наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує необхідністю витрачати свої кошти і час на звернення за правовою допомогою з метою відстоювання своїх прав в суді.

Враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, під час підготовки до проведення судового розгляду позовної заяви позивача, ОСОБА_1 були понесені наступні витрати: - сплата судового збору у розмірі - 1 247 грн. 37 коп., - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн., - витрати, пов`язані з проведенням авто товарознавчої експертизи в розмірі 3800 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат становить 19 047 грн. 37 коп., які також підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Ухвалою суду від 13 липня 2023 року відкрито провадження у порядку сплощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10.04.2023 року.

До суду 08.08.2023 року від відповідача надійшов відзив, у якому зазначено, що пошкоджений автомобіль AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивачка, на момент ДТП був застрахований у ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту №220050098 від 14.11.2022. Відповідно до п. 9.2. вищезгаданого Договору страхове відшкодування сплачується Страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку, надані всі документи та речі, які підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків. ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ категорично заперечує та наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, незаконними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач звертає увагу, що позивачкою до суду не надано жодних заключень/ консультативних висновків лікаря із чітко поставленими діагнозом або рішення суду, що підтверджували би факт вчинення позивачці шкоди, заподіяної здоров`ю, що було б підставою для нарахування відшкодування моральної шкоди., а тому усе, що стосується відшкодуванню моральної шкоди є недоречним та без підставним. Щодо стягнення витрат на проведення експертного дослідження, то ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ не вбачає доцільності в замовленні позивачкою автотоварознавчої експертизи, за результатами якого був складений висновок експерта №4106/23 від 23.06.2023 судового експерта Дрозд Ю.В., оскільки даний висновок був замовлений вже після фактичної виплати відповідачем страхового страхового відшкодування на підставі Звіту №23249 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02.05.2023, а тому і стягнення з відповідача вартості проведення даної автотоварознавчої експертизи є незаконною вимогою та такою, що не підлягає задоволенню. Отже, відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування позивачці у порядку, строку та в розмірі передбаченому законодавством, а відтак стягнення з відповідача додаткових грошових коштів, які не входять в суму страхового відшкодування є такими, що суперечить законодавству України. Також ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ заперечує стосовно відшкодування судових витрат та витрат понесених позивачем на правничу допомогу, вважають дані вимоги необґрунтованими, безпідставними, а головне, нерозумними.

До суду 15.08.2023 року від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, згідно якої просила позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування зазначила, що відповідно до п.1.6.2. Договору, який підписаний між обома сторонами, у випадку настання страхового випадку право на вибір СТО визначено за Страхувальником, тобто за ОСОБА_1 , а тому остання звернулася за допомогою до Приватного підприємства "Аеліта Моторе". Умови Договору Сторонами не змінювалися і при його підписанні останні погодилися на всі його істотні умови, в тому числі Право на обрання позивачем СТО на власний розсуд. Відповідно до рахунку на оплату № 883 від 24.04.2023 року, виставленого ПП"Аеліта Моторе", вартість ремонтних робіт автомобіля марки АІГО1 ()8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, колір сірий, власником якого є ОСОБА_1 , становила 638 394,00 грн. Вказаний рахунок було направлено на адресу відповідача, а тому є ймовірність того, що вже після ознайомлення з вказаним рахунком відповідачем було складено Звіт № 23249 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу позивача від 02.05.2023 року, де сума збитків була значно меншою. У відзиві на позовну заяву відповідач вважає, що сума збитку було навмисно завищено позивачем, а тому з метою оцінки вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, відповідач замовив проведення власного експертного дослідження. Позивач підтверджує той факт, що нею отримано від відповідача з порушенням строків виплати 513 706, 66 грн. страхового відшкодування. Однак, сума спричинених збитків становила 638 394,00 грн. Саме звертаючись з позовною вимогою щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 99 737, 44 гри. власно витрачених коштів, позивач обґрунтувала вказану суму за мінусом тієї знижки, яку їй було зроблено ПП "Аеліта Моторе" на власний розсуд. Що стосується стягнення з відповідача вартості проведеної авто товарознавчої експертизи, хочу зазначиш, що згідно ст. 13.3 ЦПК України вказані витрати входять до витрат, пов`язаних з розглядом справи, понесених позивачем. Проведення вказаної експертизи було зумовлено необхідністю визначення суми реальних збитків, які зазнав транспортних засіб позивача в результаті ДТП. Щодо моральної шкоди зазначили, що в результаті порушення ТДВ "СК "МОТОР-ГАРАНТ" строків виплати страхового відшкодування, ігнорування письмових звернень та телефонних дзвінків позивача щодо виплати страхового відшкодування, виплати суми недостатньої для здійснення повноцінного ремонту автомобіля, було порушено права позивача. Позивач ОСОБА_1 зазнала відповідної моральної шкоди, що виразилося в душевних переживаннях та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, в порушенні звичайного устрою життя, оскільки ремонт автомобіля потребував значного часу та матеріальних затрат, та фактично відбувся вже після повної оплати вартості ремонту. Також наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує необхідністю витрачати свої кошти і час на звернення за правовою допомогою з метою відстоювання своїх прав в суді. А тому подання до суду висновків судово-психологічної експертизи чи висновку який би підтверджував психологічний стан позивачки, про що зазначено у відзиві на позовну заяву, не є обов`язком позивача. Стосовно відшкодування понесених судових витрат зазначили, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України)». Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження №61-3157св21). Указана судова практика є незмінною». Враховуючи викладене, вважають, що позовні вимоги доведені та мають бути задоволені в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 08.08.2023 до суду надійшла заява по розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги не визнає.

Дослідивши і проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.04.2023 року о 21.39 годині в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Покровського району, перехрестя вулиць Кропивницького та вулиці Миколи Зінчевського, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «AUDI Q8» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на зміну та відволіклась від керування транспортним засобом, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, та в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, а саме інший транспортний засіб ВАЗ 21099, зменшив швидкість перед пішохідним переходом, не вчинила заходів для зменшення швидкості та не дотрималась безпечної дистанції. В результаті чого допустила зіткнення з задньою частиною транспортного засобу ВАЗ 21099, завдавши механічні пошкодження транспортному засобу, скоївши ДТП та спричинивши матеріальні збитки. Своїми діями порушила вимоги п. п. 2.3 б, 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2023 року по справі № 212/2825/23, провадження № 3/212/1437/23, позивача ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальні власників наземних транспортів №220050098 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника наземного транспортного засобу, застрахована за яким передбачено страхова суми - 2800000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Позивачем ОСОБА_1 07.04.2023 року направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду директору ТДВ «СК «Мотор-Гарант», у якому зазначені обставини події, учасники ДТП.

20.05.2023 та 16.05.2023 року позивачкою до відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було направлено заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до звіту оцінювача ОСОБА_2 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 23249 від 02.05.2023, за заявою ТДВ «СК «Мотор-Гарант», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 513706,66 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування).

Згідно висновку експерта №4106/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості відновлювального ремонту КТЗ) судового експерта Дроздова Ю.В., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 643870,14 грн.

З листа директора ПП "АЕЛІТА МОТОРС" Резянова І.Н. вбачається, що 16 травня 2023 року на розрахунковий рахунок підприємства від ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було отримано грошові кошти в сумі 513706,66 грн. з призначенням платежу - "Сплата стахового відшкодування згідно страхового акту №20/23-ТР від 10.05.2023, потерпіла ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

За загальним правилом, визначеним статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення абро втрата певного особистого майнового блага.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом, одним із таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР "Про страхування" (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Висловлюючись щодо суті спору у справі № 201/16373/16-ц, ВП ВС наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик. Саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а в окремих випадках (у разі укладення страховиком договору зі страхувальником після виключення із членів МТСБУ) винна особа.

Отже, страховик відповідача (ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є належною відповідальною особою за завдані збитки в межах визначеного ліміту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки

Статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (стаття 3 Закону України "України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні")

Згідно з пунктів один, шість статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15-ц (провадження № 61-41382св18).

У свою чергу, в звіті про незалежну оцінку транспортного засобу, складену 24.07.2022 року оцінювачем не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження КТЗ, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" та пунктів один, шість статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги Звіт з оцінювача ОСОБА_3 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 23249 від 02.05.2023 та вважає в цьому випадку належним доказом спричиненої шкоди саме Висновок експерта №4106/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості відновлювального ремонту КТЗ) від 23.06.2023, транспортного засобу «AUDI Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 643870,14 грн.

Таким чином, з огляду на повідомлення ТДВ «СК «Мотор-Гарант»» від 17.05.2023 року, зі змісту якого вбачається, що було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 513706,66 грн. суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що страховою компанією має бути виконано свої зобов`язання, згідно висновку експерта № 4106/23 від 23.06.2023 року, складеного за заявою ОСОБА_1 судовим експертом Дроздовим Ю.В., у повному обсязі та вважає що позов в цій частині є доведеним та обґрунтованим, і за можливе стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування та сумою визначеною у визначена висновком експерта № 4106/23 від 23.06.2023 у розмірі 99737,44 грн.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» витрат, понесених на проведення експертного дослідження у розмірі 3800, 00 грн. дійшов до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачка посилається на те, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягла у душевних стражданнях, які були завдані внаслідок неправомірних рішень та бездіяльності відповідача.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що у кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними рішеннями/діями/бездіяльністю відповідача.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн. дійшов до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Враховуючи зазначені обставини та керуючись положенням ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" від 31 вересня 1995 року, суд вважає, що позивачем явно завищено розмір моральної шкоди та виходячи із засад розумності і справедливості, приходить до висновку стягнути з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь позивачки моральну шкоду, яку визначає в розмірі 5000,00 грн. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд зазначив:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підстав істатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VIвстановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з 2015 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При цьому Велика Палата Верховного Суду врахувала заперечення представника позивачки щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.».

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та враховуючи критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути у меншому розмірі понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 8000 гривень 00 копійок.

Крім того з відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1247,37 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 134, 141, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 99 737 (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот тридцять сім) гривень 44 копійки.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 13 047 (тринадцять тисяч сорок сім) гривень 37 копійок, що складаються із судового збору у розмірі - 1247,37 грн., правової допомоги у розмірі 8 000 грн., вартості авто товарознавчої експертизи у розмірі 3800,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант", , місцезнаходження юридичної особи: м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, 3.

Повний текст рішення буде складено 13 вересня 2023 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт