КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: № 758/1447/23
номер провадження №22-ц/824/9532/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенка Ігоря Вікторовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду міста Києва Головчака М.М.,

у цивільній справі № 758/1447/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2012 року, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно на частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2014 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2012 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. Проте, наразі, встановлений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для матеріального забезпечення всіх необхідних потреб дитини відповідного віку. На даний час, матеріальний стан позивача змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку зі зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Прожитковий мінімуму станом на 03 лютого 2023 року складає 2 833 грн., а 50 % від вказаної суми складає 1 416 грн. 50 коп., що не відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину. У зв`язку з викладеним, позивач була вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко І.В. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, встановлений судом розмір аліментів у сумі 1 000 грн., недостатній для матеріального забезпечення сина. Крім того, матеріальний стан сторін змінився, що підтверджується відповідними довідками долученими до апеляційної скарги. Крім того, згідно довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 14 квітня 2023 року, ОСОБА_3 має захворювання бронхіальної астми. Вказані обставини свідчать про те, що витрати позивача збільшуються, а матеріальне становище позивача погіршується, у зв`язку з витратами на утримання сина, забезпечення необхідними ліками для реабілітації дитини, зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням оплати комунальних витрат та здороженням рівня життя у м. Києві.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом при розгляді справи встановлено, що 03 вересня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с. 19), який рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2014 року у справі № 758/14131/13-ц розірвано (а.с. 14-15).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 16).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2012 року у справі 2607/469/2012 вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 12 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-18).

На виконання зазначеного рішення суду, 12 березня 2012 року Подільським районним судом міста Києва видано виконавчий лист (а.с. 11-12).

19 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб (а.с. 33), у якому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6 (а.с. 42) та ІНФОРМАЦІЯ_3 року донька ОСОБА_7 (а.с. 43).

До апеляційної скарги скаржником долучено, зокрема, копії наступних доказів: довідки про отримання заробітної плати сім`ї позивача; довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду ОСОБА_3 ; виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 ; консультативний висновок ОСОБА_3 .

Так, згідно ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучаючи до апеляційної скарги вищевказані документи, скаржник не зазначила та не надала докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, у зв`язку чим, вони не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші передбачені Сімейним кодексом України випадки, в тому числі спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що було б підставою для зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача за рішеннямсуду.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно положень вказаних норм визначення способу стягнення аліментів у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно, зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів і навпаки, також здійснюється за заявою того із батьків, з яким проживає дитина, якщо він вважає, що така зміна є доцільною. При цьому, вирішуючи такі вимоги, суд не може входити в обговорення доцільності зміни способу стягнення аліментів, якщо така доцільність визначена тим із батьків, з ким проживає дитина.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697св21) та від 04 листопада 2020 року у справі № 601/858/19 (провадження № 61-23287 св 19).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що встановлений рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2012 року розмір аліментів у сумі 1 000 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на утримання сина, наразі є недостатнім для матеріального забезпечення дитини, у зв`язку з чим, просила змінити спосіб стягнення аліментів шляхом стягнення на її користь аліменти на утримання сина щомісячно у розмірі частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Проте, позивачем не надано до суду першої інстанції доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, що згідно вимог ст.. 192 СК України є обов`язковими для зміни розміру аліментів визначених судом.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, частиною 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, подавши свої докази до суду першої інстанції, сторони реалізували своє право на доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, за час розгляду справи позивачем не надано до суду першої інстанції доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, на що, зокрема, посилалася позивач, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 601/858/19 (провадження № 61-23287 св 19).

Крім того, згідно абз. 2 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції розглянув дану справу у межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання скаржника на те, що зміна матеріального стану сторін підтверджується довідками № 09 щодо заробітної плати сторін, довідками учня загальноосвітнього навчального, виписками із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 ; консультативного висновку ОСОБА_3 , долученими до апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані докази не були надані до суду першої інстанції та не були досліджені судом. При цьому, долучаючи вказані докази до апеляційної скарги, скаржник не зазначила та не надала докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Саме лише посилання скаржника на збільшення розміру витрат на утримання сина, за відсутності доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, шляхом збільшення їх розміру, виходячи з положень ст. 192 СК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенка Ігоря Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: