КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1293/20 Головуючий у 1 інстанції: Опанасюк І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Київська обласна прокуратура, Печерський районний суд м.Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), треті особи: Київська обласна прокуратура, Печерський районний суд міста Києва про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зазначав, що 17 лютого 2015 року він був затриманий працівниками прокуратури Київської області, відносно нього розпочалося протиправне кримінальне переслідування шляхом внесення до Єдиного реєстру досудового розслідування відповідних відомостей. 27 лютого 2015 року в його службовому кабінеті проведений обшук та йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України з поміщенням до ізолятора тимчасового тримання Києво-Святошинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області. 28 лютого 2015 року відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва відносно нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло протягом визначеного часу доби, який продовжено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2015 року. 04 червня 2015 року йому вручений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000074 від 17 лютого 2015 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України. Обвинувальний акт був направлений для розгляду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року він визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 189 КК України та виправданий за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення (злочину), а також поновлений у всіх правах, обмежених під час кримінального провадження. 12 липня 2018 року вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року набрав чинності. Всього кримінальне переслідування щодо нього тривало з 27 лютого 2015 року та становило 51 місяць 16 днів. Внаслідок незаконного затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, його притягнули до дисциплінарної відповідальності і незаконно звільнили 28 лютого 2015 року з органів внутрішніх справ. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2018 року він був поновлений на посаді начальника СКР Переяслав-Хмельницького МР ГУМВС України в Київській області, але після поновлення його звільнили через скорочення штату. Тривалий час він не міг знайти роботи за спеціальністю, перебував на обліку у центрі зайнятості як безробітний, був вимушений тривалий час працювати на будівництві різноробочим, оскільки за спеціальністю влаштуватися не міг у зв`язку з наявністю факту притягнення його до кримінальної відповідальності. Його кар`єра повністю зруйнована і 15 років служби в системі органів Міністерства внутрішніх справ виявилися марними. Проведення обшуку, затримання, перебування під вартою ОСОБА_1 вважає незаконним, а проведення досудового розслідування є порушенням його прав та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права - презумпції невинуватості. ОСОБА_1 просив стягнути з держави у відшкодування моральної шкоди 1 170 000 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1 170 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури. Стягнуто із ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 25076,00 грн. судових витрат.

Київська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, порушила питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . На думку апелянта позивач не довів факту вчинення органами прокуратури Київської області фізичного чи психічного впливу на нього в ході досудового розслідування кримінального провадження №000074, що вказувало б на завдання моральної шкоди. Залучивши до участі у справі лише ДКС України і не залучивши співвідповідачами органи, дії яких за твердженням позивача призвели до завдання моральної шкоди, суд був позбавлений можливості встановити всі фактичні обставин справи, необхідні як для встановлення власне факту заподіяння моральної шкоди позивачу, так і для визначення її розміру. ДКС України жодних дій відносно позивача не вчиняла, а тому й об`єктивно не могла надати повних й обґрунтованих пояснень і заперечень з приводу усіх обставин, викладених у позові. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди позивач безпідставно завищив суму стягнення у порівнянні із розміром, визначеним у ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок експертного дослідження щодо визначення розміру моральної шкоди, оскільки розмір шкоди визначається виключно судом.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури задоволено. Рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2021 року скасовано і прийняте нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 19 липня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній інстанції представник Київської обласної прокуратури підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник Державної казначейської служби України підтримав позицію апелянта та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню .

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, представник ОСОБА_1 - адвокат Чичиркін А.О. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Вислухавши пояснення представників Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 лютого 2015 року до ЄРДР заступником начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області радником юстиції Бозовуляком М.І. внесені відповідні відомості на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень щодо позивача та двох інших осіб. Правова кваліфікація кримінального правопорушення за частиною другою статті 189 КК України, кримінальне провадження № 0000074.

27 лютого 2015 року ОСОБА_1 як начальник карного розшуку Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області був затриманий у порядку статті 208 КПК України, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27 лютого 2015 року.

27 лютого 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 189 КК України.

28 лютого 2015 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Київської області звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу - тримання під вартою щодо ОСОБА_1 .

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28 лютого 2015 року № 116 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни).

28 лютого 2015 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва, клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Київської області задовольнив частково та застосував відносно позивача (на той час підозрюваного в кримінальному провадженні) запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло протягом визначеного часу доби.

У подальшому такий запобіжний захід відносно ОСОБА_1 повторно застосований відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року за клопотанням заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2018 року визнаний протиправним та скасований наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28 лютого 2015 року за № 457 у частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника сектора карного розшуку Переяслав-Хмельницького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області ОСОБА_1 . Визнаний протиправним та скасований наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28 лютого 2015 року № 116 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 з посади начальника сектора карного розшуку Переяслав-Хмельницького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області. ОСОБА_1 поновлено на посаді, стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, вирішено питання про судові витрати.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 13 лютого 2018 № 3 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді відповідно до судового рішення. Наказом від 03 травня 2018 року № 13 о/с ОСОБА_1 у зв`язку з скороченням штатів звільнено зі служби. На момент звільнення позивач мав 18 років 00 місяці 18 днів вислуги років в органах внутрішніх справ.

07 травня 2015 року старший слідчий групи у кримінальному провадженні № 0000074 - заступник начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області радник юстиції Бозовуляк М.І. звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу - домашнього арешту строком до 27 червня 2015 року щодо ОСОБА_1

08 травня 2015 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва клопотання заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Бозовуляка М.І. задовольнив та застосував відносно ОСОБА_1 (на той час підозрюваного в кримінальному провадженні) запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло протягом визначеного часу доби.

28 травня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про завершення досудового розслідування, а 04 червня 2015 року процесуальним керівником у кримінальному провадженні було затверджено обвинувальний акт відносно позивача та двох інших осіб.

14 липня 2015 ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області відмовлено у задоволені клопотання прокурора Тельпіса М.В. про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_1 .

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення (злочину). Цим же вироком ОСОБА_1 поновлено у всіх правах, обмежених під час кримінального провадження.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вищевказаний вирок було закрито, а апеляційна скарга була повернута особі, яка її подала.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року відмовлено потерпілому ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року, а апеляційна скарга була повернута особі, яка її подала.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року відмовлено потерпілому ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року, апеляційна скарга повернута особі, яка її подала.

Постановою Верховного Суду від 11 червня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року залишено без змін, касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - без задоволення.

Відтак, виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 набрав законної сили 12 липня 2018 року. Судове провадження здійснювалося до 11 червня 2019 року.

На підставі ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року Черкаським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром проведена психологічна експертиза у справі № 373/1293/20. Згідно висновку експертизи від 13 серпня 2021 року № СЕ-19/124-21/7956-ПС ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) внаслідок незаконного притягненням до кримінальної відповідальності. Орієнтовна грошова компенсація може становити 180 мінімальних заробітних плат.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнув з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1 170 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частинами 5, 6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому відповідно до положень ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст. 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

У справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду.

Посилаючись на завдання моральної шкоди органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,, досудове розслідування, прокуратури та суду, ОСОБА_1 у позові визначив єдиного відповідача - державу Україна в особі Державної казначейської служби України. Органи, діями яких за твердженням позивача завдано моральну шкоду, останній визначив як третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Третіми особами у позові ОСОБА_1 є Київська обласна прокуратура, Печерський районний суд м.Києва.

Заперечуючи відповідальність за завдання моральної шкоди органами прокуратури та суду, у відзиві на позов ОСОБА_1 Державна казначейська служба України наголошувала на тому, що не є належним відповідачем.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Однією з основних засад судочинства згідно ст. 129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України на сторону покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу в своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 191 ЦПК України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. При цьому копії відзиву і доданих документів відповідач має надіслати позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам. Треті особи у цивільному судочинстві є учасниками, але не сторонами. Із змісту ст. 53 ЦПК України участь у розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, передбачено лише в одному випадку, коли рішення по спору між позивачем і відповідачем може вплинути на права, свободи, інтереси та обов`язки щодо однієї із сторін у процесі.

Характер спірних правовідносин за вимогами ОСОБА_1 передбачає обов`язкову співучасть як відповідачів органів прокуратури та суду, оскільки саме статус сторони цих органів у справі забезпечує розгляд справи з дотриманням засад змагальності судочинства, доведення заперечень проти позову, а також можливе повне або часткове визнання його.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду, Верховний Суд зазначив про помилковість висновків апеляційного суду про відмову в позові через незалучення до участі в справі як відповідачів Київської обласної прокуратури та Печерського районного суду м. Києва, оскільки вони були третіми особами та могли надати суду свої заперечення проти заявлених вимог.

Разом з тим, подання третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору, заперечень проти позову не передбачено чинним цивільним процесуальним законодавством України. Стаття 192 ЦПК України наділяє третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, правом подати письмові пояснення щодо позову або відзиву.

Єдиний відповідач у даній справі Державна казначейська служба України є органом, що здійснює лише списання коштів з державного бюджету за рішенням суду, а тому вона позбавлена можливості наводити доводи та надавати докази в заперечення обставин, викладених у позові ОСОБА_1 .

В суді апеляційної інстанції представник Державної казначейської служби України наголошував, що в ході розгляду справи судом першої інстанції він ініціювання залучення до участі в справі як співвідповідачів органу прокуратури та суду, але проти цього заперечував представник позивача Головка В.М.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Враховуючи також висновки Великої Палати Верховного Суду щодо визначення кола відповідачів у справах про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду, а також важливість єдиної і сталої судової практики в справах даної категорії, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , який заявлений лише до одного відповідача - держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений можливості заявити повторно позов про відшкодування моральної шкоди до належного складу відповідачів у спірних правовідносинах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури задовольнити.

Скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Київська обласна прокуратура, Печерський районний суд м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.